The Grand Tour - S01E07 Namibijský speciál - 1. část
Překlad a korekce: TGTT - Top Gear Translation Team
Zdravím a vítejte u speciálního dílu Grand Tour,
který začneme tímto - Volkswagenem Broukem.
Je to auto, které hodně nesnášíme,
protože se líbilo pouze nacistům a hipíkům
a my nejsme ani jedno z toho.
Nicméně pokud se odstraní karoserie
a nahradí se něčím trochu zábavným,
jako třeba tímhle,
skončíte s plážovou buginou a ta je výborná.
Plážové buginy milujeme.
Nicméně pan Wilman nesouhlasí.
Tvrdí, že pokud by stály za to, tak by se uchytily
a poukazuje, že se tak nestalo.
A tak vymyslel plán. Zní následovně:
Všichni jsme si měli koupit Brouky,
udělat z nich plážové buginy, a pak se s nimi hlásit
na divokém, drsném a náramně odlehlém místě zde,
na pobřeží Namibie.
Já jsem postavil tohle.
Je to nejbližší možná replika
původní plážové buginy z roku 1964 od Bruce Meyerse.
Vespod je Brouk z 50. let.
Podlaha z Brouka, odpružení z Brouka, motor a převodovka z Brouka.
Světla z Brouka.
Mám dokonce i rychloměr a poklice z Brouka.
Je vynikající!
Je to stejná plážová bugina, jakou řídil Steve McQueen
ve filmu Případ Thomase Crowna.
Pokud je dobrá pro...
Ach, Bože!
Přidaly se ke mně sedmdesátky.
Ano.
James May postavil to, čím plážová bugina byla.
Já postavil to, čím může být...
...pokud máte kapku představivosti
a trochu fialové třpytivé barvy.
A tady je startovní čára našeho dobrodružství.
Setkávací bod
To je ale výjimečné místo.
Úžasné, že ano? Hele, další tuleni.
Co nám o nich David Attenborough nikdy neřekl je, jak strašně smrdí.
Ale bohužel než mohl náš dokument o přírodě pokračovat,
zjevil se z mlhy Richard Hammond.
A hele. To ale není plážová bugina.
- Že ne? - No, asi bych to tak nenazval...
Božíčku.
Dámy a pánové, Dick-tari!
Pohleďte!
Co to máš na sobě?
- Co to máš na sobě? - Jsem přeci v Africe!
Ty kalhoty, řekli ti v krámě: "Pane, ale jsou žluté"?
A pak slavili: "Ano! 20 let jsme je tu měli na věšáku!"
Buďte zticha.
- A pak je tu tohle. - Jo. - Řekli nám...
ať postavíme plážovou buginu.
- Ano - Plážovou buginu.
- Tohle není plážová bugina. - Ale je.
Není. Má to střechu!
Nic z Brouka tam není.
Ale je. Má to motor z Brouka.
Dobře, tahle kovová klec...
- Jo. - Ta je z Brouka?
- Ne. - Tyhle obrovské díly odpružení, které ani karoserie neskryje.
- Vzadu máš dvojité odpružení. - Dvojitý tlumič.
- Dvojitý tlumič? - Víš, že rád jezdím terénem.
- Cesta sem vedla po pláži. - Jo. - Naše to zvládly.
- Na to jsem dvojité odpružení nepotřeboval. - Ani já ne.
Řekli nám, ať přijedeme do Afriky.
Pokud by nás poslali na pláž do Santa Monicy, pak tohle...
...neuvěřitelně barvité...
- Tolik třpytek jsem nikdy neviděl. - Jakákoliv pláž na světě.
- Moment, co je tohle? - To je motor.
- Jaký typ motoru? - V8!
Dal jsem V8 do plážové buginy!
No spíš si u ní zaparkoval buginu. Není uvnitř!
- Není uvnitř! - Ne.
Nacouval jsi do V8, ale ne dostatečně.
Je tam jen z třetiny.
Umíš si představit, jak těžké je dostat V8 do plážové buginy?
- Očividně nemožné. - Přesně, je to nemožné.
To ale není obyčejná V8.
Život začala jako 3,5 litrová V8 v Range Roveru,
ale já ji upravil, takže teď dává 180 koní..
Chci jen říct, že jste pochybovali o důvěryhodnosti mojí buginy.
Její klíčovou charakteristikou
je vzduchem chlazený plochý čtyřválec z Brouka.
To není motor, Jamesi. To je jen větrák.
- Kolik to má koní? - 94!
- Takže já mám dvojnásobek. - Ale nemáš je uvnitř
- Jsou blízko - Ano.
- Je to zajímavé, že? - Na tom není nic zajímavé.
Je to prázdné plátno, na které přeneseš svou osobnost.
- Ano. - Na tvém je přečuhující V8 a strašná barva.
Moje je výtečný off-roader s motivem "Daktari".
A na tomhle nic není!
- Můžeš se vyjádřit... ale je původní. - Je nudné.
Jak jako původní?
Je to plážová bugina. Je vkusná.
Co je?
Batmanův satelitní telefon.
Dostali jsme zprávu od...
pana Wilmana.
Tak čti.
"Když už máte plážové buginy..." No, my dva jo.
"Když už máte plážové buginy... pojedete teď na pláž."
Copak úplně přišel o rozum? - Zeměpis mu nikdy moc nešel, co? - Ne.
"Nyní jeďte na pláž." Aha, pokračuje to.
"Pláž, na kterou pojedete,
"se nachází u řeky Kunene plné krokodýlů..."
"na nejsevernějším místě Namibie, u hranic s Angolou."
Odtud je 1 600 km daleko."
- 1 600 km? - 1 600.
V tuto chvíli jsme potřebovali mapu,
takže jsme vyjeli na sever po pobřeží najít nejbližší město.
Nechť cesta započne!
A bude to tedy pořádná cesta, v autech, která byla zrozena v zajímavé době.
Takže, píše se rok 1964,
ve slovnících se začíná objevovat slovo "teenager",
lidé poslouchají nové druhy hudby,
kouří nové věci.
A najednou do Kalifornie dorazí plážová bugina!
Byla perfektní!
Holky a kluci, plážové grilovačky...
Prvním designovým kritériem byl rovný přední nárazník,
abyste na něj mohli postavit pivo.
Takhle se vymýšlí auto!
Jimi Hendrix měl plážovou buginu a prezident Nixon ne.
Nic víc vědět nepotřebujete.
Co na ní mám opravdu rád je, že jde o svědectví
schopnosti lidského ducha triumfovat.
Někdo se podíval na Brouka a řekl:
"Jde o odkaz nejhoršího diktátora na světě."
"Udělejme z něho plážové auto."
Po hodině osamělé jízdy na sever skrz vířící se mlhu
jsme stále nenašli žádné město,
ale našli jsme něco jiného.
Ježíši.
Něco vám řeknu.
- Ten musel letět jako blázen, když narazil na pláž. - To ano.
- Moře je támhle. Necelý kilometr daleko. - Zhruba.
Takže u pláže zatáhnul ručku a zatočil.
- Jel power-slidem. - Jak zatáhneš ručku...
Ale vážně, jak se sem dostala?
Chci jen říct, že mi stojí bradavky.
- Z toho mého saka? - Ne.
- Je zima. - Je, že ano? - Je zima.
To nebyla moudrá volba šatníku.
To víš, Africká pláž, tak jsem myslel...
- Já taky. - Jsem překvapený.
Pláž je celá zahalená v mlze od moře,
mlha, opar, zima
Když se podíváte támhle...
...sluneční svit, modrá obloha.
- Pojedeme do vnitrozemí... - Pobřežní silnice.
Najdeme pobřežní silnici, která nás dovede do města.
A budeme na slunci. Mnohem lepší nápad.
Vytvořili jsme si plán, takže byl čas se rozjet.
A kruci.
Upravil jsi i baterku?
- Očividně se nenabíjí. - Ne.
- Protože jsem ji neupravil. - Jasně.
Zjistím, jestli moje funguje.
- Jo, jede. - Já zkusím mojí.
Jede.
Roztlačíte mě? Můžete mě roztlačit?
Poté, co mi filmový štáb pomohl se rozjet,
jsem využil své stádo koní, abych ty dva dohnal.
Ale když jsme byli konečně pohromadě...
začínalo se stmívat.
Slunce, jak vidíte přes mé rameno, zapadlo
a silnici jsme pořád nenašli.
A taky bude pořádná zima.
Zapnout světla.
Musíme tu silnici najít.
Není moc chytré tohle dělat...
ve tmě.
Humpolácky jsem přidělal baterku mezi čelní sklo a trubku,
doufaje, že uvidíte moje poslední chvilky na kameře.
Krucinál!
To je kosa!
Nakonec se na nás usmála štěstěna.
A hele! Hele!
Co je to?
- Hotel to není. - Ne.
Jsou tu cítit výkaly!
Podívejte se!
Pořád tu jsou talíře, šálky, podšálky a tak.
Já ti povím, kde to jsme. Tohle je opuštěný důl.
V Namibii se těží, že? Co tu těží?
- Diamanty. - Diamanty?
Jo, ale neodešli by, kdyby tu nějaké zůstaly.
Odešli a nebylo to včera.
- Hele, žádná silnice tady není, ne? - Ne. - Ne.
Mimo to, nedokážeme se v té tmě orientovat.
- Já jo. - Jak?
- Pomocí hvězd.
- Ne, to neumíš. - Umím.
Neumím velkou spoustu věcí, to uznávám...
... ale tohle zvládám.
Jak se dá navigovat pomocí hvězd?
- Najdeš Jižní Kříž. - To je opravdu složité.
Chceš spát v zadělaném dole? Ne, to je mimo diskuzi.
Takže musíme pokračovat,
ať se nám to líbí nebo ne, než... Poslouchejte.
Najdu Jižní Kříž.
Jižní Kříž se nedá najít pomocí kladiva.
Našel jsem ho! Je támhle.
- Vypadá jako papírový drak. - Támhleto? - Ano.
Má tvar papírového draka.
A teď vezmeš dlouhou osu.
- Ano? - Jo.
A nakreslíš pomyslnou čáru...
skrz směrem k horizontu.
A teď ji protneš
s čárou vedenou mezi hvězdami,
a tam kde se ty pomyslné čáry potkají,
tak přímo pod tím je Jih.
Takže pokud to jsou tyhle dvě, což jsou, tím jsem si jist,
nakreslíš čáru...
Tohle je špatný nápad!
Svěřujeme teď své životy orangutanovi,
který si myslí, že je Patrick Moore. (významný br. astronom)
Tady to je Tady jsou ty dvě hvězdy.
Nakreslím čáru.
Zrovna ideálně mě nenaviguješ, Jeremy. Takhle to je správně?
Míříš trošku moc doprava.
Musíš trošku víc doleva.
Dobře, dobře. Věřím si.
Až vyjde slunce, budete se na mě koukat s pokorou.
I přes jistotu Jeremyho Kolumba,
se žádná cesta neobjevila.
Tohle je špatný.
Promiňte.
Už jsem na cestě opravdu velmi, velmi dlouho.
Chlapi, omlouvám se. Dál už nejedu ani o píď.
Tohle nezvládnu.
Jsou 3 hodiny ráno.
Jsem vyčerpaný.
Má pravdu.
Další den ráno jsme se vzbudili v písku
přitulení k našim motorům, abychom se trošku zahřáli.
Clarksone!
Ty blbče. Co to je?
Um...
"Um" co?
Netušil jsem, že Namibie má dvě moře.
- Nemá dvě moře. - Ale je tu jeden velký "Č"...
Jeden velký, hloupý "Č"...
který nás dovedl tam, odkud jsme vyrazili.
- Můžu říct, že ... - To nebyla moje...
Jak sis mohl myslet, že zvládneš navigovat podle hvězd?
Neumíš ani používat kompas.
Jsou tu dva "Č" Stojí tady dva "Č"
kteří věřili třetímu "Č", že je povede.
- Máš pravdu. - Nemohl jsem přece...
Vážně, nerozumím tomu...
Mrzneme tu, písek nám šlehá do tváře.
- Máš na sobě kabát.. - Je tenký, jen si sáhni.
Já nemám ani ten tenký kabát.
Mám na sobě jen tričko.
Nebudu s tebou soutěžit, komu je větší zima.
- Mně je největší zima! - Všichni jsme ztracení.
To je jedno. Nezabředávejme do sporů čí to byla vina.
Vůbec nikam nezabředáváme. Byla to tvoje vina.
Buď můžeme jet zpátky do pouště a hledat cestu,
nebo uděláme to co včera a zůstaneme na pláži.
Budeme alespoň vědět, že s mořem na levé straně
jedeme na sever.
- Ano. - To je dobrá poznámka.
- Nechme se navigovat mořem. - Ano.
S naším novým... no, staronovým plánem
jsme vyrazili znovu.
Tak jedeme. Tohle jsou naše stopy ze včerejška.
24 hodin zimy, zoufalství
a nedosáhli jsme ničeho.
A tím myslím vůbec ničeho.
Ale až na to a na počasí
a Jeremyho Clarksona, to šlo celkem dobře.
Jak jsme pokračovali na sever
sklíčenost přechozího dne pomalu mizela v nesmírné velikosti okolí.
Tohle je neuvěřitelné místo.
Po pravé ruce mám dunu velikosti Mount Everestu
a Atlantský oceán po levé.
To je naprostá nádhera.
Takhle to má správně vypadat.
Slunce svítí, máme tu moře, surf.
Připadám si jako člen Beach Boys.
Ovšem uprostřed veškeré té nádhery
se nacházel malý slon, který se dral ven.
Kluci, vážně nerad to říkám
ale je právě odliv nebo příliv?
No, tipuji příliv.
Nahoru se vyjet nedá.
A jestli se příliv zvedne příliš, což se zvedne,
tak je po nás.
Musíme si máknout. Nemůžeme si dovolit tady uvíznout.
S pořádným šlapáním na plyn
se nám podařilo se vyklouznout z mořsko-dunových kleští.
Ale měli jsme jiný problém.
Řekl bych, že tohle byl konec pláže.
Jak mohla tak rychle skončit?
- Prostě skončila. - Tohle je konec.
A namibijská vláda nám nedovolí
jezdit po solných pláních, což je to před námi.
A podle Jamese nám zbývala, pouze jediná možnost.
- Musíme stejnou cestou zpátky. - Ale pokud se zvedne příliv,
tak se ten úzký pruh stane neprůjezdným.
Proto až uvidíme rozumnou možnost zabočit vlevo,
jako včera večer, uděláme to.
Vážně navrhuješ, abychom se vrátili na...
No, kam jinam můžeme jet?
Jinak se buď utopíme, nebo umřeme hlady.
Dobře, musíme najít úsek,
kde se dostaneme do vnitrozemí než přijde příliv.
Tohle se blíží k tomu,
a když k tomu dojde, jsme nahraný.
Ale jak jsme hřímali,
duny se odmítaly rozestoupit a vpustit nás dovnitř.
To je moře!
Tamhle, to je moře!
Blíží se ke mně!
Pořád říkám, že se odsud nedostaneme, dívej.
Doleva nic.
Tady je potřeba V8!
Do prdele.
Jeremy má potíže!
To nevypadá dobře!
No tak, no tak.
Ale ne.
Ach, ne. Ne, ne, ne. To není dobré místo.
Ach Bože.
Ehm... Jsem v moři.
Protože šlo o stav nouze,
pro jednou se kolegové rozhodli mi pomoci.
Jeď.
Ne.
Prostě se protáčí?
Vespodu uvízlo.
Nechápu proč ho tím nemůžu vystrčit.
- Tak dobrá. Zkus to. - Dobře.
Jamesi, odpočítej nám to.
Tři, dva, jedna, pryč!
- Ano! - Dobře, jedeme!
Moje uvíznutí nás stálo čas, který jsme vůbec neměli
a stále jsme byli v pasti.
Ježíši Kriste.
Ach, blíží se.
No tak, no tak, no tak.
No tak.
Ach, to je špatné.
kruci.
No tak, bejby, no tak.
Naštěstí duny konečně začaly opadávat
a byli jsme zachráněni.
- Projeli jsme! - Projeli, projeli.
To je úleva.
Málem jsme tam uvízli.
Už jsme byli na cestách 36 hodin
a byli jsme skoro tam, kde jsme začali... zase.
Také jsme byli promočení, zmrzlí, opotřebovaní,
a protože jsme s sebou neměli žádné jídlo,
měli jsme hlad.
Ale pak přišel na pomoc Bear Clarkson.
Mohl bys ty jít obstarat nějaké naplavené dříví na táborák?
A mohl bys ty vyrobit nějaký elementární gril?
Kde jsi vzal ten rybářský prut?
Je to bič mé antény. Je to plážová bugina.
- Myslel jsem na to. - Jsou to rybářské pruty.
Z tohohle bude perfektní grilíček na ryby, podívej.
Už jsi rozdělal oheň?
- Myslel jsem, že rybaříš. - Rybařím. Moje auto rybaří.
- Dívej. - Opravdu?
- Jo, dívej, mám připevněné pruty. - Parkuje.
- Co je to? - To je gril.
Takže to budeme držet kleštěmi z mé výbavy,
vykucháme rybu, filetujeme ji...
To umíš? Na to nemá smysl se ho ptát. Dokáže otevřít plechovku...
Dokážeš filetovat rybu?
- Cože, jenom ryba? - No je to moře!
Co sis myslel, že chytím, kuře? Ach, můj Bože!
- Ó můj bože! - Ne, počkej. Ano!
Zatímco Hammond šel pro další naplavené dříví,
já s Jamesem jsme se pustili do vykuchání úlovku.
Jeho auto použijeme jako stůl.
A je to.
- To je střevo. Dívej. Máš ho. - Jo, dobře.
Ach Bože. Kruci. Dívej se,
všechno mu vyteklo na výfuk. Ach ne. Nevadí.
Potřebuji tvou pomoc. Uřízni jí hlavu.
- Á, tady to máme. - Výborně.
- Myslím, ale... - Zapadla pod sedačku.
Ach ne. Vážně?
To nevadí, vyndám ji později.
Vydařilo se to.
Podívej se na to, Hammonde.
Je docela dobrá, že?
Chutná jako ryba, ne?
Dobře, dá si někdo pivo?
- Máš nějaké? - Ne.
Ach, ty...
To zasluhuje pobodání.
- Opravdové bodnutí. - To opravdu nebylo na místě.
Po obědě jsme ještě jednou vyrazili do dun.
Dobře, držme směr na východ.
A musíme narazit na silnici...
Musí tam být silnice.
Ale, míli za mílí,
nebyla.
Je to poušť Namib.
"Namib" v místním dialektu znamená "velké nic".
Musí to být nejkrásnější poušť na světě.
Je to moře plné dun.
Dun, které se zvětšovaly.
Do prkýnka, podívejte se na ten rozměr!
Zapojuji 180 koňských sil.
Šplhat na ně našimi plážovými buginami s náhonem na dvě kola
se stávalo složitějším.
No tak, to dáš. To zvládneš!
Ale díky nasazení V8, jsem byl celkem v pořádku.
Ano!
Hammond měl dobré pneumatiky, takže byl také za vodou.
Prosím, zvládni to. Prosím.
Prosím!
To je ono!
Nicméně, zpět v 60. letech...
No tak, autíčko.
Ach, ne, ne, ne.
Ne, ne.
- Uvízl? - Ano.
Dva problémy. Zaprvé,
dal do něj motor s 90 koňmi, kterých je ve skutečnosti jenom 40.
A zadruhé, v životě jeho plný výkon nevyužije.
No, má sice výkon motoru 90 koní, ale pěti-koňovou nohu.
A vsadím se o cokoliv, že řekne: "Klepe mi motor."
- Musíš sešlápnout plyn až... - Já vím, ale... to vím.
Občas trochu klepe, a díky tomu jsem v háji.
Řekl to!
A v tomto duchu pokračovalo celé odpoledne.
Chrochták a Šroťák se drali kupředu...
To neudělám ani za nic!
Ano!
Jsi hvězda!
...a pak tu byla nevyhnutelná výměna přes vysílačky.
Zdá se, že máme padlého, Jeremy.
Jamesi Mayi, kde jsi?
Protože jsme strávili tolik času čekáním na kapitána Klepadlo,
byli jsme za soumraku pořád na poušti.
A nedostatek světla znamenal, že bylo těžké rozpoznat překážky.
Dobrá, hlášení o situaci.
Ježíši Kriste!
Svatá...
Ach, můj Bože!
Do prdele!
Koukni na to!
Kámo, musím se kouknout.
Hnusná smrt...
- Dupnul jsem na to. Bylo to jen... - Podívej, je pohřbený!
- Pohřbil jsi předek. - Měl jsem kompletně zablokované.
Protože bych jinak sjel tam dolů.
Koukni na to!
Můj únik o vlásek byl připomenutím, že po setmění
se tyto duny stávají velmi velmi nebezpečnými.
Číst terén je čím dál tím těžší.
Je to propad? Je to kopec?
Vede to nahoru? Je to útes? Co je to?
Nebezpečí... nebezpečí.
Do prdele!
Myslím, že to tam padá dolů.
Je to jen černá propast.
To by mohl být zase obrovský útes.
Nakonec jsme to už nevydrželi
a museli se usnést na druhé noci na divoko.
3. den na poušti
Najdeme silnici.
- Nemůže to pokračovat do nekonečna, ne? - Ne.
Musí... Bude tam město, silnice.... něco.
Bohužel k nalezení cesty ke spáse,
jsme stále museli vyšplhat na další duny.
Vyšplhat se na ně a na druhé straně zase sjet dolů.
Ach, můj Bože!
No, to je prostě útes!
Páni, to je monstrum.
Ach! Nemyslím, že dokážu...!
Pane-jo-ho-ho!
Jdeme na to.
Všichni tři najednou...
Svatá prostoto.
Sakra!
Nebál jsem se.
Ach můj Bože.
Hoši, tahle je zatím největší a to o hodně.
Je to velikost propadu, nebo toho, co se stalo s jeho penisem?
Dobrá. Podívejme se, o čem ten poprask je.
Svatá prostoto!
Teď narovnej kola Richarde,
narovnej je,
protože dolů musíš jet rovně.
Svatá prostoto.
A doprdele!
Je to děsivé.
Tuhle poušť miluji.
Vůbec nikdy nejsem šťastnější,
než když jsem na poušti.
A tohle... je nejlepší poušť, kterou jsem kdy navštívil.
Nikdy ale nesmíte zapomenout, že to vlastně je
velký oranžový motor na zabíjení.
Teď se blíží velký hřeben. Nemám potuchy.
Jemný kopeček, nebo ohromný útes?
Nevím, Hammonde!
Hammonde, vážně.
Do prdele, je pryč.
Hammond je pryč. Hammond je pryč. Velký pád.
No to mě poser.
Jak jsi sakra tohle sjel dolů?
Měl jsem zavřené oči!
Bylo to děsivé!
Ježíši!
Pokračovali jsme na východ
a terén se nakonec vyrovnal...
což znamenalo, že jsme vyměnili teror za extrémní nepohodlí.
Ach. Bože všemohoucí.
Nemyslím, že tahle auta byla stavěna, aby je někdo takhle trestal.
A jsem si jist, že my rozhodně ne.
Jediná věc je,
že Jamesovo auto je nižší a bude horší.
Au! Au!
Au! Au! Au!
Brzy neúprosné bití začalo způsobovat poruchy.
Písek... Písek v řadící páce.
Můj plyn se zasekl, lidi.
Problém je, že pokaždé, když se tenhle vzduchový filtr
otočí v důsledku jízdy, což se děje,
zablokuje to plyn.
Co se tady děje?
Co je?
Plyn se zablokovává naplno, nesešlápnutý, a to pořád.
Aha, problém.
Ó Bože.
Pořád se hýbe.
Mnoho mil napřed,
jsme zastavili, abychom si odpočinuli od nekonečných hrbolů
a James se choval velmi zajímavě!
Dobrá věc na tomhle klobouku je, že se dá natočit proti slunci.
Ano, to je pravda.
Ale pořád vypadáš jako magor.
Naštěstí pro Hammonda, který těžce nesl svého společníka,
jsem byl zase v pohybu.
Dobře, teď je potřeba nový styl jízdy.
Tahle ruka na řízení, tahle ruka na řazení,
a pak ještě jedna ruka pro zpomalování, takhle.
Ano!
Zrychlit.
Zpomalit.
Někdy, pokud budete pozorně naslouchat,
uslyšíte mého génia.
Zpět jako trojice jsme pokračovali
s naší zdánlivě nekonečnou cestou na východ.
Už je třeba najít cestu. Tohle už není zábava.
Pouště už bylo dost.
Nechci už spát na poušti.
Hrozně smrdím.
A mám podezření, že pokud se nám podaří
najít někde večer civilizaci,
asi bychom měli mít slavnostní táborák ze spoďárů.
Ale po pravdě jsem si myslel, že budeme na poušti navždy.
Ale pak, pozdě odpoledne...
Dívám se dopředu a nevidím nekonečné moře písku.
Vidím zeleň.
Stromy! Jsou to stromy a keře!
Stožáry!
To znamená elektřinu.
Ó ano!
Civilizace!
A pak, nejlepší ze všeho...
Ach můj Bože.
Upřímně jsem myslel, že nás čekala další noc...
v písku.
Ale ne! Podívejte se na to!
Nejkrásnější věc, jakou jsem kdy viděl.
Mohl bych jet na východ, nebo na západ...
Někam vede. O to tu jde.
Je to silnice, někam vede.
Víte, co jsme právě zvládli, že ano?
Právě jsme překročili poušť Namib třemi plážovými buginami.
- Překročili. - Překročili.
Doslova nic nás teď už nezastaví.
Nesporně, naše překročení nebylo zrovna vzdušnou čarou,
ale našli jsme naši silnici
a to bylo vše, na čem záleželo.
Ó ano!
Nejlepší věc, jakou jsem kdy viděl!
Ano, je to cesta ke svobodě!
Co to sakra bylo?
Něco mi vzadu na autě vybouchlo.
A jejda.
Ve chvíli, kdy se ke mně kolegové vrátili
jsem věděl, co to bylo za problém.
Je to opravdu jednoduché.
- Horní šroub vylezl z tlumiče. - Jasně.
Vystřelil nahoru, odrazil se do trubky chladiče
a 11 litrů vody prostě vybouchlo
všemi směry, jen ne do motoru.
Takže musím jen znovu připevnit horní šroub...
opravit potrubí a najít 11 litrů vody...
které získám od projíždějícího motoristy a budu zase na cestě.
Pomocnou ruku potřebuji jen na zvednutí auta,
abych mohl znovu připevnit...
Jo, dobrá, je tu někdo?
- Občas někdo projede. - Ten, co ti dá vodu, ti ho také zvedne.
Mohl bys ho zvednout jen trochu.
Nebo si můžeme skočit na pivo.
- Slyším provoz. - Ano.
Radši jedeme. Nechceme se vměšovat, protože bychom je mohli odradit.
Dobře.
Někde tu bude sídlo
a to sídlo bude mít bar,
ve kterém budou mít pivo.
- Máte vodu? - He? - Vodu.
Protože mi vybuchl chladič,
tak potřebuji jen 11 litrů.
Máte tam nějakou vodu. Jenom kbelík.
Je to skutečný náklaďák na vodu...
uniká mu voda a nechce mi žádnou poskytnout.
Nakonec jsem zastavil místního,
který měl vodu nazbyt.
Děkuji.
A pak jsem se pustil do oprav.
To by byl jeden opravený tlumič.
To je znovu zapojené,
takže to je chladící systém v kuse.
Po náročné pětihodinové cestě
jsme s Richardem konečně dojeli do města,
které se ukázalo být hlavním městem Namibie, Windhoekem,
a také jsme si užívali tekutin.
Ale vzadu na dálnici, to tak dobré nebylo.
Řídím tu, nebo se snažím řídit, Apollo 13.
V systému uvízl vzduch
a vpředu jsem musel udělat malou díru,
abych se dostal k chladiči.
Ten jsem odvzdušnil,
odvzdušnil jsem všechno, co vede do motoru,
Tohle je sběrné potrubí.
Všechno je odvzdušněné, a přesto, najedete míli a přehřeje se.
Další míli, přehřeje se.
No, ujeli jsme... 32 km za 4 hodiny.
Tohle je pošesté za 50 km, co se tohle stalo.
Zatímco moji kolegové přijímali pivo a postel,
já se obrnil na nejdelší, nejchladnější,
nejvíce frustrující noc mého života.
Příště...
Silnice se zhoršují.
Vážně, rozsypou se mi kosti.
Ach, můj Bože!
- Mám skvělý nápad. - Ach ne.
Do prdele, je to opravdu vysoko!
Překlad TGTT 2016 http://topgear.sovicka.net