The Grand Tour - S01E08 Namibijský speciál - 2. část
Překlad a korekce: TGTT - Top Gear Translation Team
Minule... Když už máte plážové buginy, pojedete teď na pláž.
na nejsevernější místo Namibie, u hranic s Angolou.
Je odtud 1 600 km daleko.
Musíme najít tu silnici.
Jet ve tmě není moc chytré.
Poslyšte. Najdu Jižní kříž.
Tohle není dobrý nápad!
Svěřujeme teď své životy orangutanovi,
který si myslí, že je Patrick Moore.
24 hodin zimy, zoufalství
a nedosáhli jsme ničeho.
A tím myslím vůbec ničeho.
Už se přibližuje!
Tohle je nejlepší poušť, kterou jsem kdy navštívil.
Krucinál!
Co to ve skutečnosti je, je velký oranžový motor na zabíjení.
Ježíši!
Ach, můj Bože!
Prosím, vyjeď to! Prosím!
Už je třeba najít cestu. Tohle už není zábava.
Nechci už spát na poušti.
Ach, můj Bože.
Mohl bych jet na východ, nebo na západ...
Někam vede. O to tu jde.
Ano, je to cesta ke svobodě!
Co to sakra bylo?
Řídím tu, nebo se snažím řídit, Apollo 13.
Když jsem dojel se svým zraněným autem do Windhoeku, bylo už ráno
a moji odpočatí kolegové obdivovali
tento můj hrdinský čin.
- To bylo první, co tě napadlo? - Co? - Udělat tam díru. K čemu?
Potřeboval jsem tam odvzdušnit ventil chladiče.
- Vážně? - A abych to neměl jednoduché...
šlápnul jsem si na brýle.
To je tragédie, opravovat s jednou čočkou.
Snažil jsem se to opravit, ale mohl jsem zavřít jen tohle oko.
- Nezavřeš levé oko? - Nemůžu.
Tak proč sis je nenasadil obráceně? Čočku bys měl na druhém oku.
To je logika.
No jo.
- No tak, jedeme. Máme hodně práce. - Ne!
Jediné, čeho jsme dosáhli je, že vyjma hlavního města Windhoeku
je jinak Namibie drsná a náročná zem.
- Jo. - Koupili jste mapy? - Ne. - Máte vybavení pro stanování?
Máte kde jinde spát, než na zemi? Ne.
Tak proč dnešek nevyužít a připravit se
na další velkou část naší cesty?
- To je vlastně dobrý nápad. - To není vůbec špatný nápad.
Dopřejeme si jeden den... plný nakupování.
Ale nejdřív, dovolíte mi seškrábat čedar, který mi zatím narostl v kalhotách?
Tady ale ne.
Když jsem zbavil své tělesné sýrové partie, vyrazili jsme pro potřebné zásoby.
Když vezmeme síťovaný,
ochrání nás před sluncem, ale ne před světlem.
Brzy ráno nás probudí. Váží 1,5 kila, ale...
Hammonde, než začneme nakupovat, tak bys měl vědět,
že tomu velíme já s Jamesem.
Promiň, má pravdu.
Tak to ne. O stanování nic nevíte.
- Přesně! - Co vás k tomu teda zmocňuje?
Protože víme, že jsou hrozný.
Necháme-li to na tobě, budeme spát v malých zelených trojúhelnících.
Ty znáš stanování v Lake District, kde si záměrně znepříjemňuješ život.
- Promiň, má pravdu. - Myslím, že je možné,
s trochou důvtipu a peněz udělat stanování snesitelné.
Richard Baden-Hammond nesouhlasil, takže jsme každý šel vlastní cestou.
- Správně, špatně. - Přesně. - Souhlasíš?
- Ale já mám ještě něco správnějšího. - Ó ano!
Perfektní. Rozvine se po poušti...
...jako doma.
Jamesi! Hrnce!
To by se Hammondovi nelíbilo, protože to váží víc, než stan.
- Mnohem víc, protože se jedná o kvalitní výrobek. - Přesně.
Kapesní lopatka.
Kapesní mýdlo.
To je ono.
- Naběračka na těstoviny. - Jo, dobrý nápad.
Tenhle otvírák mi přijde moc lehký.
Jo, hledáme něco dražšího.
Podívej se na tohle, Jamesi. Tohle by podle Hammonda byla židle.
Nic víc nepotřebujete. Celý váš... vařič.
To je ono.
- Je na plyn, že ano? - Předpokládám.
Pro dva by se tam vešlo malé kuře, nebo... bažant.
Už to skoro máme.
Takže tohle se takhle skládá.
Dobrý.
Následujícího rána jsme opět vyrazili
s vybavením, které jsme s Jamesem koupili,
hned za námi.
A mimo základních zásob
jsme s Hammondem využili den ve Windhoeku k úpravě našich aut.
Abych vyřešil problém s přehříváním, přidělal jsem kryt sání,
který žene svěží chladící vzduch přímo do radiátoru.
A jak jste si možná všimli, přidělal jsem i spoiler.
Jedinou stížností na moji plážovou buginu
byl nedostatek výkonu na třetí a čtvrté rychlosti.
Nemůžu navýšit výkon motoru, abych ho nepřemáhal,
takže jsem odlehčoval.
Oddělal jsem střešní konstrukci a sedačku spolujezdce, všechny zbytečnosti.
Ve výsledku je auto o 30-40 kilo lehčí než předtím.
Jeremy, proč tvému autu narostl zelený knírek?
Jde o spoiler pro zvýšení přítlaku na předek,
který u auta s motorem vzadu potřebuješ.
Teď bude neuvěřitelně projíždět zatáčky, vážně.
Jako 911.
Něco ti řeknu,
i s tvojí odlehčenou buginou se tomu, co mám, nevyrovnáš.
No, promiň, kámo. Tahle je rychlejší.
- Není. - Je.
Dobře, Richarde Hammonde, vyzývám tě k závodu.
Dobře, přijímám. Idiot.
Najdeme závodní trať a budeme závodit.
Tak si jeďte. Já závodit nebudu.
Je to zbytečnost.
Na předměstí jsme našli docela dobrý okruh,
kde jsme mohli změřit kola
a James mohl vyzkoušet svůj nový vysavač.
Ó ano.
- Jsi připravený? - Ne.
- Proč ne? - Teploty a tlak.
Jde o závodní stroj. Podívej.
Je to plastová plážová bugina zaparkovaná vedle V8.
- S aero paketem - Vážně?
Za...
tři, dva, jedna, jeď!
- Zkusím to se zařazenou rychlostí. - To bys mohl. - Pokusím se.
- Za... - Ne! Zasekl se plyn.
Ano.
- Zasekl se. - Za...
Ne! Můžeš pořád začínat, jak chceš. Plyn...
Tři, dva, jedna, jeď!
- Proč... Proč jsi zastavil? - No, víš...
Plyn se otevřel až moc.
Jo.
Plyn se porouchal.
- Každopádně, Hammonde... - Jo?
Jakékoliv auto, které se po startu postaví na zadní...
to tvoje porazí.
Takže... Protože tvoje auto ujelo 45 metrů,
zvedlo se na zadní, nešlo ovládat, jebnulo sebou o zem a rozbilo se,
- ...tak je nejlepší na dráze? - Ano.
To jsme se toho tedy dozvěděli. Jsem potěšený.
S Jeremyho nekonečně poruchovým autem zase opraveným,
jsme nabrali Jamese Dysona a pokračovali na sever,
směrem k cílové čáře u hranic s Angolou.
Jízda byla rovná a jemná a až překvapivě tichá,
což vyvolalo otázku.
Namibie je prý nejnebezpečnějším místem na světě, kde řídit auto.
Je zde nejvíce nehod na člověka
a autonehody jsou první
a nejčastější příčinou smrti mladých lidí.
Jak je to možné?
Chci říct... nikde nikdo tu není.
V Británii na každý čtvereční kilometr připadá 250-260 lidí.
Tady...
jsou to dva.
Dva lidi!
Vedle tohohle vypadá Australské vnitrozemí jako Monako.
Opice! Opice!
S obrovskou řití! Viděli jste její řiť?
Já se nicméně nezabýval
statistikou populace, nebo opičími zadky.
Já byl rád za hladký podklad
a auto, ve kterém nebyl žádný prach.
Mohu odpočívat...
...pohledem na krásy okolí.
Ale bohužel o několik kilometrů později...
Au! Au, moje kulky! Au!
Ať to přestane!
Jamesi Mayi?
Ano, slyším tě, ale auto je nepohodlné
a chcíplo mi.
K Jamesovu štěstí jsme brzy dorazili do lovecké rezervace,
která podle nás byla ideálním místem pro rozbití tábora.
Tak fajn.
Přesně tohle potřebuju.
Když si Hammond stavěl svoji plátěnou chatrč...
...já a James jsme se těšili z mnohem civilizovanějšího večera v naši stanech
které postavil komorník,
kterého jsme si zaplatili.
Děkuji, Giovanni.
Zastrč si tu košili, sakra! Tady nejsi v kempu karavanů.
- Přemýšlel jsem, co k večeři. - Můžu se jít převléct?
Přesně. Dám si sprchu.
- Nebo rovnou vanu. - Proč by ne?
Giovanni, můžeš napustit vany?
Prý tam mají ústřice.
- Tady? Vážně? - Jo. Nezvyklé, co?
Kdo by to byl řekl.
Jdeš s námi na večeři?
Jak to myslíš? Já si ji tu vařím.
Támhle je restaurace.
- Restaurace? - Jo, támhle.
Nikam nejdu. Uvařím si. Jako správný táborník.
- Přijdu po večeři. - Jak chceš.
- To je ale vidlák, co? - K neuvěření.
Ten večer se k nám v restauraci Hammond nepřidal,
Ale nám společnost nechyběla.
Hele podívej, nosorožci! Skuteční nosorožci!
A odřízli jim rohy.
Museli jim je odříznout, aby je pytláci nestříleli.
Ale víš, co pytláci dělají?
Ty bez rohů střílí,
protože když ho několik dní stopují
a on pak nemá roh, zastřelí ho,
aby ho už znovu nestopovali a ušetřili si čas.
Víš, kolik teď dostaneš za roh z nosorožce?
- Na trhu? - Jo, ve Vietnamu.
- Hádám, že asi hodně. - $ 320 000. (8,2 mil. Kč)
- Takže je cennější než zlato. - Dobrý Bože.
Dokonce i to jádro, které mu zůstalo, má cenu
nevím, tisíce dolarů.
To je fakt, nikdy neodstraníš celý roh, vede totiž až k nosu.
- To je tak tragické, co myslíš. - Jo.
Když tu jsme, chtěl bych s tím něco dělat. Něco snad vymyslíme.
Určitě ano.
Příští ráno jsem se probudil jako rekrut
ve Skupině ochranářů nosorožců Clarksona a Maye.
Dokonce byli přesvědčeni, že buginy jsou ideální pro stopování pytláků.
Nemohu popírat, že v něčem mají pravdu
Je to šílené.
Každý den zabijí pytláci v Africe dva nosorožce
a prodají ho na trh, kde věří, že je to lék na rakovinu
impotenci, nebo kocovinu.
Ale jsme nutně těmi správnými lidmi,
kteří se jim mají postavit tváří v tvář?
Neudělali bychom lépe přispět dolarem do sklenice
a nechat to řešit někoho kvalifikovanějšího?
Mám uspávací pušku z místa, kde jsme byli včera večer, ale...
není tu na koho střílet.
Když nám došlo, že pytláci asi hlavní silnici nepoužívají,
jeli jsme je hledat mezi křoví.
Co třeba támhle?
Žádní pytláci.
Stopy pneumatik.
To může být pytlák.
Ale ne, počkat. To jsou BF Goodriches, od Jamese Maye.
- Jen abys věděl, tak je to pitomost. - Jaká pitomost?
Jak poznáš pytláka, až ho uvidíš?
- A až ho najdeš, co uděláš? - Zastřelím ho.
Celou naši cestu tvoří
jízda tří plážových bugin na hranici s Angolou.
- Což nijak neprohlubuje působení lidí. - A tohle ano?
Máme den, Hammonde. Dej nám 24 hodin.
24 hodin. A pak ti slibuji, že se vrátíme zpátky na silnici.
Když to náš skeptický kolega odsouhlasil,
rozhodl jsem se změnit taktiku.
Opustíme auta a budeme hledat ze vzduchu
pomocí plážového vybavení na parasailing.
- Jeremy? - Ano?
Pokud to nepřežijeme, tak věz, že tě nesnáším.
Vždyť vůbec nefouká, tak nebuď hloupý.
Můj padák se...
- Ajeje! - Sbohem.
Kruci!
Tak to vůbec nevyšlo.
Tak dobře, tohle dělat nebudu.
Moje řešení bylo pro nás očividně moc nebezpečné,
takže jsme místo nás poslali nahoru Giovanniho.
Podívej, kam letí. Zřítí se a zabije se.
- Ne, trochu ho to odfouklo na stranu, ale... - A dolů.
K tomuhle se neupsal, že ne?
Giovanni nespatřil žádné pytláky,
tak jsme mu řekli, ať přestane blbnout a začne v táboře rozlévat pití,
zatímco my to přehodnotíme.
Všechno, co jsme zkusili, se nepovedlo.
Tak to přijměme a ponechme toho.
- Můžeme jet dál. - Ne.
Já si myslím, že pytláci pytlačí pouze v noci.
Pro Kristovy rány!
Necháme zapadnout slunce,
připravíme taktické vybavení.
- Pušky. - No tak, Hammonde.
Předtím jsi nám slíbil 24 hodin, než nám vezmeš odznaky a zbraně.
- Slíbil. - Dobře.
Myslím, že dáme ještě pár piv a vyrazíme.
Souhlasím.
- Ať se setmí. Buď trpělivý. - Ano.
- Lovci jsou trpěliví. - Přesně.
Jakmile padla tma, vybavili jsme se
uspávacími pistolemi a nočním viděním
a zamířili zpět mezi keře s velmi nejistým Hammondem za zády.
Rád bych zastavil pytláky,
ale jaký je tu v noci poměr pytláka ku lvovi?
Co tu na mě pravděpodobněji čeká?
Musíš se dívat po stopách nosorožců,
protože ty budou pytláci následovat.
To je ta nejmužnější věc, jakou jsem kdy dělal.
Grand Tour pro muže všude kolem.
- Zatraceně! - Vy pitomci!
Někdo jste mě střelil!
Hammonde? Hammonde?
Hammonde?
Clarksone, ty pitomče.
Hammonde?
Tak dobře, budu upřímný,
včerejšek byla úplná ztráta času.
Nikam jsme se nedostali.
Jen se nám povedlo zranit pana Hammonda,
kterého se nám ráno nepodařilo vůbec vzbudit.
A protože jsme museli pokračovat v naší dlouhé cestě
museli jsme improvizovat.
Co to?
Co to sakra je?
Vy idioti!
Ale na zemi,
jsme já a James měli vlastní problémy.
Ach, Bože!
Tohle je skvělé na moji štěrkovou odřeninu
kterou mám ze své včerejší nehody s padákem.
Au, to bolí.
Docela by se nám hodila dešťová přeháňka
která by ten prach svlažila.
Myslím, že to je nepravděpodobné.
Nevypadá to, že se blíží nějaký déšť, řekl bych.
Za chvíli jsme ve vysílačce zaslechli,
že se k nám blíží Hammond,
...a že nemá úplně nejlepší náladičku.
Co to jako bylo?
Co to mělo znamenat?
- Nechtěli jsme tě tam nechat. - Vypadalo to, že nevstaneš.
No, zcela jasně jste mě tam nechtěli nechat
a proto jste udělali jedinou logickou věc
což bylo vyzvednout mě helikoptérou, zatímco jsem spal.
- Ano. - Došla by většina lidí ke stejnému závěru?
Ne, vůbec ne! Smáli jste se mi!
Pamatuješ na tu první cestu, jak byla drsná?
Tak tomu ses vyhnul.
A navíc ses proletěl v helikoptéře, a my ne.
Nesmáli a nekřenili byste se
kdybych z toho vypadl, což se mohlo stát.
No, to by nebylo směšné.
Bylo by to jen zajímavé.
Po fiasku s nosorožcem
jsme se opět pustili do našeho úkolu.
Což bylo dojet k angolské hranici
a dokázat že plážové buginy
jsou skvělé stroje pro výlet kamkoliv
a ne jen nějaké povrchní hračky.
Dnes tu teorii seriózně otestujeme.
Ach, proboha!
Au! Kristovy rány!
Fakt nerad to říkám, ale žárlím na Hammonda.
Škoda, že jsem si nedal na auto stejné pružiny.
Vydrží to auto takovou jízdu celý den?
No, protože jsem ho navrhoval já
a je vyrobeno ze 40 let starých komponent
je odpověď až depresivně předvídatelná.
Jak můžete vidět, alternátor je mimo svůj závěs.
Šroub, který má být uvnitř upadl
a je někde ve 160 kilometrech zpátky.
Takže můj alternátor teď visí na šroubováku,
který jsem tam namlátil kladivem.
A funguje to dobře.
Nevím, co s tím budu dělat,
ale nemám řemen ventilátoru.
Mám problém.
Dalších 10 kilometrů, další řemen ventilátoru.
Budu potřebovat další pár punčoch.
A problémy jsem neměl jen já.
Prošel jsem všechno tohle, toto, přepínač zapalování.
Mám tam nějakého zlého skřítka.
Tahle silnice rozsekává moje auto na kousky.
A Jeremy se tak přirozeně rozhodl,
že jediný způsob, jak udržet jeho auto vcelku
je jet velmi rychle.
Optimální rychlost mám při 2800 otáčkách
což je jediný budík, který tu mám.
Tímto způsobem se mi daří skákat přes hrboly.
Bohužel, v této rychlosti moje V8 vyprázdní nádrž
každých 50 kilometrů.
A jedna z věcí, kterou jsme zapomněli koupit
byl trychtýř.
Tak, přestalo foukat, jdeme na to.
Pij!
Takhle je to naprosto bezpečné.
Trochu benzínu... Ach, pro Pána Jána!
Silnice se neustále zhoršuje.
Ačkoliv byla jízda otřesná,
plážové buginy byly, překvapivě,
stále více či méně v jednom kuse.
S tím, jak neúprosné bušení pokračovalo,
to stejné se nedalo říct o Jamesovi.
Ach, můj Bože!
Narovinu, za chvíli se mi roztříští všechny kosti.
Už mám dost.
Snažím se změkčit přední odpružení
a změkčím i přední pneumatiky.
Tady jsem to docela upravil.
Teď vypustím trošku vzduchu z pneumatik.
Byl to "obrovský" rozdíl.
To je na nic!
Už dost!
Ale nepřestalo to.
Pokračovalo to dál...
... a dál.
Ten den jsem ujel 560 km
a každý z nich byl plný bolesti,
prachu a utrpení.
A proto jsem následující ráno přišel s převratným plánem.
Nepojedeme po cestě, ale těsně vedle ní.
Projel jsem kousek podél silnice, přiznávám, jen asi půl kilometru,
ale to porovnání bylo úžasné
Bylo to jako jet po Silverstonu s čerstvě položeným asfaltem,
Nemusíme se odchylovat kilometry daleko,
to by bylo dost nezodpovědné, zbyly by z nás kostry na slunci.
Vážně, zažívám muka.
Bolí mě krk, bolí mě hlava, nesnáším to.
No, něco ti řeknu, Hammonde Řeknu ti, proč se mi ten nápad líbí.
Pokud to bude mimo cestu pohodlné, tak na tom budeme líp.
Pokud to nebude stát za nic, tak to svedeme na něj.
To je fér.
Bylo dohodnuto, opustili jsme silnici a vyrazili po Mayově dálnici.
Za jedno musím Jamese pochválit, je to pohodlnější než silnice
ale jedu asi tak 5 km/h.
Chci říct, mám rád jízdu v terénu, vážně,
ale tohle není rychlejší, že ano?
Bohužel, po krátké chvíli už to nebylo ani pohodlnější.
No, nádhera.
Jamesi, doufám, že máš radost.
Jak špatné to měl, pokud je tohle lepší.
Au, pane na sakra-nebesích! Co je to za idiota!
Tohle je vážně o hodně míň hrbolaté.
Au, Kristepane!
Ježíši!
Tohle je lepší? Vážně?
Přestaň naříkat!
Hammonde, celá moje hnací souprava se rozložila.
Nechápu proč. Tahle cesta tomu jistě pomáhá.
Byl úplně v pořádku na silnici.
Nechápu, proč víc lidí nejezdí mimo silnici.
Přestaňte házet svoje poruchy na přírodu.
Každou kost v jeho rozkroku
mu rozkopu.
Každičkou z nich.
A pak, jako by to bylo ještě možné,
se výlet s Mayovou cestovkou ještě zhoršil.
Ach, Bože! Prach!
Co je to za speciální efekt ze StarTreku, do kterého jsme přijeli?
Ach, můj Bože!
Plavu skrz prach. Opravdu v něm plavu.
Ó Bože, Bože!!
Vjeli jsme do něčeho, čemu se říká "fesh fesh",
písek jemný jako tělový pudr
A do pr...!
Z toho byl náš Ali-G naštvaný ještě víc.
Vůbec nic nevidím. Musím...
Nemůžu ani najít Jamese Maye, abych ho mohl zabít.
Motor se vaří a uvízl jsem tady.
Elektroinstalaci mám kompletně v háji.
Snažím se nahodit motor. Baterie je mrtvá.
Uvízl jsi, Jamesi?
Myslím, že jsem uvíznul.
Výborně, Jamesi.
Tvoje zlepšováky neznají mezí.
Takže situace je...
Hammond si zničil auto, ty jsi uvízl,
a moje se přehřálo.
Můžeme říct, Jamesi, že tvůj nápad byla hloupost?
Byla to hloupost.
Když přiznal porážku i seržant Tvrdohlavý,
nastal čas hodit ručník do ringu.
Tak jsme se vymotali, omyli se v řece
a zamířili jsme zpět na silnici.
Tady je. Čerstvě vyžehlená lněná košile
s nárameníky, které odpovídají mojí plážové bugině.
Žehlil ji Giovanni.
I přes to všechno,
naše plážové buginy urazily přes 1 200 km
naší 1 600 km dlouhé cesty,
a nyní jsme byli hodně na kmenových územích
severní Namibie...
...což je jako Afrika z obrázkové knížky.
No, tohle je všechno příliš krásné na popis slovy. Podívejte.
Kmenová Namibie, líbí se mi.
To kde jsme nyní, je vskutku...
No, co byste řekli: "Nedotčená"? Jo.
Lidé žijí život
stejně jako před tisíci lety.
Ach ne! Ach ne! Chcípá mi to!
K vzteku bylo, že exkurze Jamese Maye
způsobila víc škody, než jsem si myslel.
Takže tohle je teď zaseknuté.
Prevít.
A pak, namísto žlutého anděla,
přišly ženy nahoře bez...
Ahoj.
...což způsobilo problémy s pozorností kam koukat.
Ehm... Soustřeď se na práci Richarde.
Je to neobvyklé.
Normálně by žlutý anděl stačil.
Díky!
Výborně.
Aha, bude toho víc.
Také jsem ošetřoval rány v důsledku Mayových výletů.
Zdá se, že jsem ztratil...
...nějakým způsobem jeden válec.
Řídím V7.
V podstatě teď plive, plive, bum, bum.
Takže jsme s Richardem při polední zastávce rozhodli,
že se panu Mayovi pomstíme.
Clarksone!
Co je?
Dal jsi... Kde je...
To je znepokojující.
Nepříjemné je, co jsi udělal
s mou původní VW řadicí pákou?
Aha, no, ne, dobrá zpráva.
Giovanni poslal tvou původní řadicí páku
zpět na tvou adresu v Londýně.
- Vážně? - Do vlastních rukou.
Co je s tebou? To je opravdu urážlivé.
No, myslím, že je to trochu sexistické.
Ne, není. Proč bych chtěl řídit s gumovým penisem?
Nevím. Myslím, že jsi divný.
Přestávka nám skončila, a tak jsme se vydali zpět na silnici.
Pro naše americké diváky, James May řídí kokot-páku.
A nebyl to jen Jamesův klacek, který nás držel v náladě.
Při obědě jsme zjistili ještě něco vtipnějšího.
Nádrž Jamese Maye má díru, nebo trhlinu.
Řídí bombu.
Toto je napjatý okamžik.
Je to jako konec zápasu, kdy je skóre 1:1.
Jedete si, víte, že vybouchne,
jen nevíte kdy.
Budou to hezké titulky.
"James May zemřel v explodující plážové bugině, v ruce držel gumový penis."
Sklapni!
Ježíši!
Do obličeje!
Když byla hladina v Jamesově nádrži dostatečně nízko,
zastavili jsme ve vesničce,
aby mohl provést nějaké opravy.
No, vítr fouká tímto směrem, takže ohnivá koule půjde tam.
Bude to náhlé, že ano:
Jo, bude to: "vžum". "Vžum", a pak trochu ticha.
- a pak... budou padat součástky zpátky. - Ano.
Tady je trhlina v nádrži.
- Aplikuji tohle. - Ale, ahoj!
- Víš, jak jsme říkali, jak jsou silnice špatné, Hammonde? - Ano.
Jsou tak špatné, že zničí i nezničitelné auto.
To je trochu děsivý pohled, ne?
To jsem ještě nikdy neviděl.
Mrtvá Toyota pickup.
Se sflikovanou Jamesovou nádrží
jsme se pustili do dalších mil.
A po zbytek dne
jsem byl jediný, kdo měl problémy s palivem.
Dobrá. Natankováno, takže mám pokoj na 50 km.
Na konci dne jsme udělali velký pokrok.
A když jsme zastavili, abychom se utábořili...
Kde je sakra Giovanni?
...byli jsme méně než 160 km od cíle.
Takže jsme se po večeři rozhodli vést konverzaci,
tedy, hádku,
o tom, kdo vyrobil nejlepší plážovou buginu.
Jde o to, že tvoje není plážovou buginou.
- Můj vůz? - Jo.
Kromě těla plážové buginy
a bijícího, pulzujícího srdce plážové buginy,
jmenovitě motoru Brouka.
Na tvoji se podívám a říkám:
"Ani nevypadá jako plážová bugina."
Vypadá a také jí je! Je to plážová bugina.
Vylepšená, ale v duchu plážového buginství.
Jeremy, tvoje je... zrůda.
Kdyby existovala před 100 lety, vystavovali by ji.
Lidé by se na ni jezdili z daleka dívat a děti by na ni koukaly skrz závěsy.
"Podívejte na to monstrum!"
Jde o to, že jsem vždycky měl rád ducha plážové buginy.
Mám rád éru, která ji stvořila se vším všudy.
Ale jediná věc, kvůli které ji rád nemám,
je motor, připomínající mi Hitlera.
Ze své jsem veškerou DNA Hitlera odstranil,
vybavil ji zatraceně skvělou V8.
Zašlo to příliš daleko.
- Je to Frankensteinova bugina. - Můžu to vyřešit.
- Tvoje není řádná plážová bugina. - Není.
- Ale je víc buginou, než tvoje. - Houby!
Protože skutečný duch plážové buginy
je podlaha Brouka a motor, který jeho má.
Tvoje nemá ten motor.
Moje má ve skutečnosti vše. Je řádnou plážovou buginou.
- Mrzí mne to Jamesi, ale... - Nemrzí.
...tvé auto bylo stvořené
swingujícími 60. lety a schválené Stevem McQueenem,
jedním z nejlepších lidí, který kdy žil,
a přesto, nějak, se ti podařilo
udělat plážovou buginu nudnou.
- Blbost - Tak trochu.
- Je nudná. - Je to nuda ohňostroj.
- To je. - Nudná v tom, že funguje.
- Ne, Jamesi. - Nefunguje!
Jedinou věcí, která se pokazila,
je malý únik z palivové nádrže.
Vše ostatní na ní neustále pracuje.
Víš, že pokaždé, když jsem tě předjížděl,
podíval jsem se a říkal si: "Je to skličující."
Není. Má eleganci a čistotu.
A když říkáš: "Nikdy jsi mne nepředjel",
Předjedu tě každých 50 km, protože ti dojde benzín.
Zvedá přední kola, lepí se jí plyn, upadává alternátor, odpadávají šrouby.
Musel sis na ni přidělat křídlo, které kazí její vzhled.
Není v duchu plážové buginy,
ale v duchu muže zoufale se snažícího ospravedlnit strašný nápad.
- Byl to skvělý nápad! - Nefunguje!
Jsem si teď docela vědom toho,
že tvoje auto chlastá palivo tomu mému
jako nějaký umělohmotný upír.
Podívej, byla žíznivá.
- Žíznivá? - Ano.
Pokračovali jsme v hádce,
dokud nám Giovanni nepřipomněl, že je čas jít spát.
Ale já jsem nešel do postele,
protože jsem měl práci.
Dobrá, Jeremy Clarkson si myslí, že je nádherný,
a neuvědomuje si, že moje znalosti aerodynamiky
trumfnou jeho schopnost zapracovat lidem do auta gumový penis.
Sakra!
Hammonde! Hoří!
Pomoc!
Hammonde! Pomoc!
Druhý den ráno, když jsme pokračovali v cestě,
cítil jsem se poněkud filozoficky.
Jednou jsem viděl starší dámu upadnout
a upustit nákupní tašku na opačné straně vozovky,
a její nákupy vypadly.
A mezi nimi bylo velikonoční vajíčko,
které předpokládám koupila vnukovi, nebo podobně,
a skutálelo se do silnice a přejelo ho auto.
Byla to nejtragičtější věc, jakou jsem kdy viděl...
dokud jsem dnes ráno neuviděl předek svého auta.
A nebyl to jen předek jeho auta, který zničil.
Nevadilo by mi to, ale to chrastění Jamesova díla je otřesné.
Ale navzdory všemu jsme tam skoro byli.
Dnes bychom se měli dostat na pláž, která značí cíl,
neobyčejné cesty,
neobyčejnou zemí.
To zasluhuje pobodání.
Ach, můj Bože!
Ach můj...
Giovanni, můžete napustit vany?
Pomoc!
Tohle je opravdu úžasná část světa.
Ale všechno, co ji dělá úžasnou, je drsné
a nemilosrdné a obtížné.
Ať to přestane!
Nikdo to dosud neřekl, ale Namibie...
...je krásná bastardská země.
A přesto,
zatímco jsme počítali posledních pár mil cesty,
naše podomácku vyrobené plážové buginy stále běžely.
Byly otlučené a pohmožděné, ale dokázaly naše slova panu Wilmanovi.
Zvládly to.
A dokázaly ještě něco jiného.
Dostaly se nám pod kůži.
Na konci se nám líbily ještě víc,
než na začátku.
Myslím, že každý člověk na světě by měl řídit plážovou buginu,
protože je vystaven toliko působení.
Nejen živlům,
ale i názorům ostatních.
Když sedíte v normálním autě, třesete zápěstím a děláte gesta,
a křičíte a řvete,
protože se cítíte být skrytí a v bezpečí
a imunní vůči všem.
Ale v plážové bugině jsou všichni kolem.
Je to skvělé!
Je to tak přátelský způsob pohybu.
A s tím jsme se seřadili,
doufaje, že to bude hladká plavba na pláž.
Ale nebyla.
Au! Au!
Pane Bože! Au!
Je to nesnesitelné!
Svatá prostoto!
Ach ne! Je pryč!
A teď je těžce postižená i moje aerodynamika.
Ach, to naštve!
Jeremy doufá, že se dostane do cíle
v hromadě šrotu, který nesnášíte a soused ho nechává v zahradě.
Ach Bože!
Ach ne! Je tam benzín!
Ach! Hammonde, nepřibližuj se mu k autu!
Na celém předku má benzín.
- Má? - Jo.
Páni!
Co když chytne, Jamesi?
Zbývalo jen 48 km
a mocná sedmiválcová V8 se opravdu rozehrála.
Ale ne!
A pak se začalo stmívat,
což pro nás představovalo největší problém.
To je prostě hrozné.
Ach Bože!
No, to je úžasné.
Tamten mne oslňuje
a tamten mi ukazuje kam jet.
To není ideální.
Než nastala úplná tma,
zastavili jsme kvůli nouzovým opravám.
Dám na ten problém nějakou...
pásku známé značky.
Prstem utáhnout bude stačit.
Tyto opravy byly extrémně úspěšné.
Zhouplo se mi to do obličeje!
Ne, nevidím vůbec nic. Sakra! Je to horší!
Ach, Bože. Teď se obrátily.
Ach ne! Auto už mi zase šilhá!
Proti nám se blíží člověk. Co si o nás pomyslí?
Nevím. Nic nevidím!
Díky. No, to je dobré!
Vytřáslo to světlomet znovu dokola!
Ne, už je zase zpátky. Ach, jenom na chvíli.
Pak přinesla hrubá silnice nové problémy se světlomety.
Nic! Ale ne! Nic! Nic!
Nemám... Nemám vůbec nic.
Hammonde a Mayi, mohli byste mi sdělit,
jakou máte teď situaci s osvětlením?
Pokud držím páčku světel vzadu, mám světlo.
Když ji jen držím, jedno svítí a druhé bliká, ano.
Ale musím ruku sundat, když chci řadit.
A pak se Hammondovo auto náhle proměnilo
v osvětlovací plošinu koncertu kapely Pink Floyd.
Proč se to mění? Co to...
A všechno má...
Už jen tři kilometry. Tři.
Ale sakra!
V čudu. Vrací se.
Ačkoliv jsme neviděli,
věděli jsme, že musíme být k pláži blízko.
Není to... víte co, přímořská pláž.
Musí být u řeky, nebo jezera, nebo tak něco.
Je to do kopce. To je určitě špatně.
Tam je velká propast.
Tam nechci sjet.
Nejsem si jistý, jestli je to rozumné.
V žádném průvodci, kterého jsem kdy četl, nestojí:
"Prozkoumejte nové území plážovou buginou"
"s rozbitými světly."
Neschopni najít něco alespoň vzdáleně připomínajícího pláž
jsme zastavili.
Nemůžeme pokračovat s vrháním se do tmy,
doufaje, že najdeme pláž. A vůbec, co to je za hluk?
Řekl bych, že...
je to vodopád.
Je to něco, na co chcete narazit po tmě?
Protože další věcí, kterou bych o tom zvuku řekl,
může to být moje představivost, ale zní, jako kdyby přicházel zdola,
jako bychom byli nad ním.
Vyšplhali jsme tu cestu.
A vodopád je propad, podle definice.
Pokud jsme...nechci... po tmě.
Končím. Do toho nejdu.
Uděláme to zítra. Sluníčko.
Podívejme se na hvězdy, ještě jednu noc v Namibii.
Zítra ji najdeme a bude fantasticky nádherná.
Zítra na pláži.
Giovanni!
Ráno nám denní světlo přineslo odpovědi na naše otázky.
Takže to nebyl vodopád.
Ne, bylo to hodně vodopádů.
Stovky vodopádů.
A byly součástí, na tom jsme se shodli,
nejkrásnějšího výhledu, jaký jsme kdy spatřili.
Ale... hodně vodopádů.
Nevidím žádnou pláž.
Počítá se to jako pláž?
To je pláž.
Tomu bych řekl pláž.
- Pláž. - To musí být ona. Jiné tu nejsou.
Pánové, naše výprava je u konce.
Pojeďme...
spanile... do...
- Nekončím moc dobře. Co je to? - Velmi dojemné.
Snažím se vymyslet nějakou asociaci, něco viktoriánského a skvělého.
"Pojeďme tam a ukončeme naši cestu"?
Ne, to je birminghamský nesmysl!
- To je! - Je to fakt.
Neschopni nalézt pro ten okamžik správná slova...
...jsme stejně vyrazili.
Jo, to je ono.
Jsme půl kilometru od našeho cíle.
Ach ne. Cesta končí. Cesta končí.
Ach, můj Bože!
No, pokud se tam nedostane tahle, tak určitě ani jejich.
Rozdělili jsme se kvůli hledání cesty skrz skály..
Ale ne!
...ale bylo to beznadějné.
Zapomeň na to.
Hammonde, zapomeň na to.
Z tohohle kopce nesjedeme.
Problém je, že i kdybychom tohle přejeli, což nemůžeme...
Ne, nemůžeme.
...viděli jste, co je mezi námi a pláží?
Podívejte. Ani náhodou přes to, ani blízko tomu, nepřejedeš.
- Ani do vnitrozemí nezajedeš. - Ne, tam nemůžeme.
A tu horu neobjedeš
a nenajedeš na ni zezadu, protože to jsou útesy.
Počkej.
Co?
Mám...
...skvělý nápad.
- Ach ne. - Ne.
Takže nemůžeme jet tudy.
Ale musíme se s auty dostat tam.
Kdyby tu byl něco jako...
Montážní bod na skále, třeba, a pak -
Udělat co?
Ne. Montážní bod tady dole.
Na takovou dálku? To je velká dálka.
- Zhruba půl kilometru. - Ne!
Ale dokážeš si představit ty působící síly?
- Věci na koncích by musely být... - Obrovské.
- Pořádné. - Jeremy, všichni nežijeme v komiksu.
Umřeme! Mrtví!
Vzhledem k tomu, že neexistovaly žádné alternativy,
museli jsme spustit plán lidoopa,
kterým bylo proměnit naše plážové buginy v lanovky.
- To je přes dva metry. - Jo, to stačí.
A tak jsme zamířili do nedalekého opuštěného dolu...
...sehnat materiál.
Je ten kus k něčemu?
- Kolik toho kabelu ještě máme? - Čtyři kotouče.
- Navrhuješ, že se to stane navíjecím bubnem? - Jo.
Je hodně důležité...
abychom Hammondovo auto co nejvíc zatížili...
aby... no, pro vaše potěšení.
Dobrá, nářadí.
- Kolik chceš? - 30 metrů.
Jamesi, už jsi svařil tu obruč?
Ne, je to v pořadí.
O pár dní později
a absolutně bez pomoci
jakýchkoliv namibijských důlních inženýrů...
...světově první plážové lanovkové buginy byly připravené a...
Kruci! Zastavit, všichni!
Kozy žerou strom, ke kterému jsme to přikotvili.
Kšá, kozy! Kšá!
Ožítaly strom.
Každopádně, jak jsem říkal,
táhla se přes víc než půl kilometru.
A protože propad do krokodýly zamořené řeky
byl několik desítek metrů,
rozhodli jsme, že James by měl jít první.
- Hlasovali jsme. - Hlasovali?
A bylo to jednomyslné, že půjdeš první.
Dobrá, takže najednou je z toho demokracie?
- Ano, je to tak. - Jo.
A vůbec, tvé auto je nejlehčí, když jsi mu půlku upálil.
Lezu dovnitř. Ježíši!
Nejmodernější generátory byly nahozeny...
...James se opevnil na cestu...
On pije?
...a pak prostě sjel z odpalovací rampy.
Ach můj Bože! Páni!
Do prdele! Je to opravdu vysoko!
Vypínám motor.
- Museli jsme to vyzkoušet. - No, přesně.
- Musel jet první. - Nekoukejte na nás a nemyslete si, že jsme zlí.
Protože to bylo vědecky důrazné.
Je to lanovka. Je to lanovka.
Byl jsem v mnoha lanovkách. Jsou bezpečné.
Bože. Podívej, on... Tam je to vysoké. To je hrozné.
Ne! Vede to opravdu vysoko! Nemám rád...
Nenávidím vás!
- Fajn. - Nemá nás rád.
Přes mou hrůzu lanovková bugina supěla dál přes
technicky vzato angolský vzdušný prostor vstříc pláži.
Bože, už jsem skoro tam!
Neutrál. Povolit ruční brzdu.
Zvládne to. Zvládne to.
Jsem na konci!
- Je dole. - To je přistání.
Ano!
- Ale víš co? - Co?
- Počítám tu. - Hmm?
Jeden z nás se při tom očividně zabije, ano?
- To bych řekl, jo. - S námi třemi byla šance 33%.
Teď do toho jdu s 50% šancí.
- Ty jdeš teď? - Jsem na řadě.
- Můžu jít já. - Ne, ty ne.
Proč teď nemůžu jít já?
Zatímco si James připíjel na svůj úspěch dalším pitím...
...já vyhrál dohadování se a připravoval se vystartovat.
Proč je moje auto tak nakloněné?
No, možná kvůli tomu, že mu ze zadku čouhá obrovská V8.
Dobře! Dobře, dobře, dobře!
Já... jdeme na to.
Můj konečník se právě otevřel jako divadelní opona.
A z dobrého důvodu, protože moje plážová bugina
vážila o 200 kg víc, než Jamesovy ohořelé trosky.
Pročísnul trávu!
Budu upřímný, jsem vyděšený,
ale, poprvé od výjezdu
jsem v plážové bugině v pohodlí.
Blížím se k pláži. Blížím se ke konci cesty.
Tady mne máte.
A... kontakt se zemí!
Ano!
Špatné zprávy Hammonde. Zvládl jsem to.
No, skvělé.
- Pane? - To si dám líbit Jamesi!
Vlastně jsem byl rád, že něco zbylo,
protože James měl celkem žízeň, jak byl sám.
Ahoj kluci dole.
Tady Richard nahoře.
Dobrá, jdu na to, takže sbohem.
Ach! Tenhle pocit nemám rád!
Tady jede, dámy a pánové, Richard Hammond.
Ne!
Mohl jsem se utěšovat tím, že ten systém
proběhl s jejich dvěma auty a neselhal, byl otestovaný.
Anebo jsem se na to mohl podívat realističtěji,
a tedy, že ti dva tuční spratci už ho oslabili.
Navíc měl všechen ten železný šrot vzadu,
proto na něj všichni koukali.
No, když říkám "všichni"...
Podívej na barvy těch skal tamhle.
Jsou... Jsou fantastické.
Trochu vlevo od místa, kde je Hammond.
Proč mám auto tak nízko? Je těžké.
Je... Proč je níž?
- Ta zabarvení jsou báječná, že ano? - Jo, to jsou.
Navzdory všem mým obavám kabely držely
a táhly mne blíže ke kolegům.
Je to tu. Vidím pláž.
Už jsem skoro tam. Zvládneme to!
No tak, Hammonde. No tak.
Zvládnu to.
No tak, Hammonde. No tak.
Proč jsem zastavil?
- Hammonde! - No tak!
- Zastavil jsem! - Hammonde!
Prostě to zastavilo!
Co mám dělat? Prostě to zastavilo!
Zbývá, zhruba, 200 metrů!
Nemám s tím co dělat! To není na mne!
Nemůžeš s tím něco udělat?
Bohužel byl James na přemýšlení příliš opilý,
a já jsem mechanicky nešikovný.
Navíc, cokoliv se pokazilo, pokazilo se to nahoře,
zatímco my jsme byli dole.
Pohni se! Pohni se! Pohni se!
Doslova s tím nic neuděláme.
Zhodnotili jsme vše a jsi v bezvýchodné situaci.
Mohli bychom si dát další pivo.
Obávám se, že se budeme muset dobrat závěru,
že pan Wilman měl pravdu, že plážová bugina je k ničemu.
A s tímto hrozným zklamáním je čas skončit.
Díky moc za pozornost. Dobrou noc.
Překlad TGTT 2016 http://topgear.sovicka.net