Grand Tour uvádí
V
LOCHDOWNU
Dobrý den, vítejte v pořadu Grand Tour,
který vás tentokrát nevezme na vrchol sopky
ani na dno moře.
Jsme v nejsevernějším městě Anglie Berwicku-upon-Tweed.
Naším úkolem je překročit hranice
a vydat se přes celé Skotsko až na Vnější Hebridy.
Zdá se, že to bude jedna z našich nejkrásnějších výprav.
Cestou budeme hledat odpověď na jednu důležitou otázku.
Ano, na tuhle. V Evropě posloucháme americkou hudbu,
kupujeme americké oblečení, pijeme americké pivo,
nosíme americké sluneční brýle.
Ale americká auta se tu nikdy nechytila.
Proč?
Abychom to zjistili, každý jsme si koupili americké auto.
Já si vybral tohle:
5,8 metru dlouhý Lincoln Continental Mark V.
Pamatujete si Jocka Ewinga z Dallasu?
Přesně takový měl.
Podobný měl i tlustý seriálový detektiv Frank Cannon.
Byl to Mark IV, prakticky totožný.
Já se tedy ptám,
proč, když jsem vyrůstal a každý týden v televizi viděl Lincoln,
jsem se stejně táty zeptal, jestli si koupíme Ford Cortinu?
Proč jsem nechtěl Lincoln?
Proč ho nechtěl táta?
No nazdar.
To je Buick Riviera.
No jo!
S automatickým otevíráním kufru.
-Mám ho zavřít? -Kdy se otevřel?
-Hned jak jsi zastavil. -To on umí.
Tohle je legendární Buick Riviera Boattail z roku 1971.
Co?
Já jen... jsem v šoku.
My se ptáme, proč se americká auta neuchytila v Evropě.
Uchytilo se tohle vůbec v Americe?
O to právě jde. Rivierou Buick reagoval na Ford Thunderbird.
Modely Riviera se vyráběly od roku 63. Vedly si dobře.
Celkem se prodávaly, ale ne jako Thunderbirdy.
Tak si v roce 71 řekli, že vytvoří něco úchvatného,
co tu ještě nebylo.
Udělali tohle. A všichni ho nesnášeli.
Doslova!
Reklamní slogan zněl: „Jediný svého druhu.“
A Američané na to: „Fajn.“
Jock Ewing, tlusťoch Frank Cannon, všude samá celebrita.
Clint Eastwood.
-Fakt? -Jeff Bridges.
-Opravdu? -Jasně.
-Oba měli tohle? -Bruce Willis.
Bruce... fakticky?
-Takže Frank a Jock. -Jo.
-Bruce, Clint a Jeff. -Přesně tak!
A my v Evropě jsme si pořád říkali, jestli si koupíme Allegro, nebo...
V té době jsme měli Allegro Estate, zatímco existovalo tohle!
S čím asi přijede May? Nebo jinak.
Jaký Cadillac myslíš, že si May koupil?
A nakonec...
po šesti metrech čekání...
jsme to zjistili.
Auto přijíždí na nástupiště čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět a deset.
Mayi?
-Ano? -Cadillac jsme uhodli.
To není jen Cadillac. To je Cadillac Coupe DeVille.
-Fakt? -To je Cadillac mezi Cadillacy.
Když ho řídím, připadám si jako Elvis Presley.
Mrtvej na záchodě?
Bože, kolik vínové barvy se dá nacpat do jednoho auta?
Vypadá jako americký motelový pokoj.
Museli vysát všechny doly na vínovou červeň na světě.
-„Jakou barvu budou mít sedadla?“ -„Vínovou.“
-„Palubka?“ -„Vínovou.“
-„Dobrý nápad.“ -Ale vypínač,
tlačítko na konci páčky tempomatu...
-Vínové. -...ano, je vínové.
Doufal jsem, že si toho nevšimnete.
Upadlo ti to?
Musím přiznat, že jsem tak trochu idiot.
Cestou sem
jsem si v zrcátku všiml, jak po silnici odlétá nějaký odpad.
Přišlo mi zvláštní,
že má stejnou barvu jako moje auto.
Ale vůbec jsem se nezamyslel, odkud by to mohlo být.
Měli bychom vynést trumfy.
-Motor. -Ano?
6,6 litru, V8.
-Roztomilé! -6,6...
-Cože? To není roztomilé. -Tím se startuje motor?
-Jaký máš motor ty? -7,5.
-7,5 litru? -7,5 litru, V8.
-Teď ty. -8,2.
Osm?
8,2 litru. Je to největší V8, která kdy byla v sériovém vozu.
-8,2 litru. -Tak dobře.
Moje je evidentně výkonnější. Kolik máte koní?
Já?
Sto devadesát.
-Podle mě na koních nezáleží. -Kolik?
-181. -Jenom?
Ano. Z 6,6 litrů. Nevím, jak to udělali.
Můj 7,5litrový kus V8 vyvine 250 koní.
-Dvě stě padesát? -Přesně.
-To je jako raketa. -Proč jsi...
GRAND TOUR SKOTSKO
Celí žhaví vydat se na tuto důležitou objevitelskou výpravu
jsme nakopli 3,7tunový Lincoln,
6,3tunový Buick
a Vínovou horu...
a vyrazili.
A jedem.
Skotská hranice.
Vítá vás McScotland.
Vítejte ve Skotsku
Pro tohle auto je to návrat domů, protože pan Buick, zakladatel, byl Skot.
Vracíš se domů!
Jeremy Clarksone,
uvědomuješ si, že tvoje auto vypadá, jako by za jízdy mluvilo?
O tom nic nevím.
Přední nárazník je asi 27 km od mého sedadla.
Hnali jsme své stroje kupředu, ohromeni vším, o co jsme v dětství přišli.
Matně si vzpomínám, že v roce 1970
bylo u Austinu topení volitelný doplněk.
Tohle auto má elektricky nastavitelná sedadla,
elektrická okna, elektrické boční okénko, tempomat...
Vždyť tempomat neměla ani vesmírná loď Enterprise.
Koukejte na to. Automatická klimatizace.
Můžete vybrat úsporný režim, automatický, nebo dvoustupňový.
Dvoustupňový! V té době bychom ani netušili, co to je.
Kdyby mi v roce 1970 někdo ukázal okénko
na elektrický pohon,
omdlel bych.
Koukněte na ta světla.
Mají vlastní garážová vrata.
Jaké bych asi měl dětství,
kdybych se vozil na zadním sedadle takového auta
namísto Fordu Anglia s dírou v podlaze?
Táta by byl můj největší hrdina,
byl bych celý rozzářený a veselý.
No jo.
Jakmile jsme se přiblížili k předměstí Edinburghu,
uctili nás tradičním místním uvítáním.
Hlásím McDéšť. To se dalo čekat.
Jak dlouho už jsme ve Skotsku, 20 minut?
Skotská policie nemůže pronést: "Chytli jsme tě, sluníčko."
protože by nikdo nevěděl, co to znamená.
Nemám dobré zprávy.
Pak jsme se rozhodli jet do centra...
abychom zjistili, jak se auta popasují se strmými a úzkými dlážděnými ulicemi.
Tak moment.
Bože můj!
To prostě nejde.
Potíže s mým tupým diferenciálem byly brzy příčinou dalšího problému.
To jsem já. Vařím.
Hoši, já vařím.
Paráda. Jede jako John v Mongolsku.
Když jsem konečně pokořil kopec,
Hammond musel dolít vzácnou skotskou vodu.
A zatímco jsem přemýšlel, jak mohl Frank Cannon vůbec něco vyřešit,
pokračovali jsme v cestě centrem města.
Pane na nebi. Vidíte, co je před námi?
Jo.
Dobře.
Nemáš z toho sevřenou zadnici, Clarksone?
-Jak... -Pěkné auto.
Jak blízko jsem té zdi?
Asi takhle.
Musím přiznat, že na Edinburgh je moje auto trochu velké.
Myslím, že za to může Edinburgh, ne ta auta.
Ani náhodou.
Co když dočasně přesuneme tenhle kontejner?
Když teď couvnu...
Můžeš se natočit a projet...
Zase vařím!
-To jo. -Panečku.
To ne.
Zpívá svou labutí píseň.
Pomoc!
Ustupte.
Nechal jsem Hammonda pátrat po další skotské vodě,
protáhl se skulinou
a šel nám všem koupit řízné pití.
No teda. Dveře mi brání, abych otevřel dveře.
Jak se to stalo? Proč mi to dělá?
Jak asi nastupoval Frank Cannon? Nedostanu se tam.
Ladně.
Paráda.
-Nebyl před tím schodem. -Byl trochu dál tam.
-Opravdu? -Byl trochu dál.
-Ten druhý byl před tímhle. -Prostě ho tam dej.
Jak mám...
Nemůžu...
Celé se to vytrhlo.
Poté co jsme zjistili, že americká auta mají s centry měst určité potíže,
vrátili jsme se na tříproudou dálnici.
Hele! Parádní most v mlze.
A brzy jsme dorazili do místa druhé zkoušky...
Do skotského Nürburgringu.
Je to Brickyard i Monza.
Obávaný Knockhill.
Myšlenka je prostá.
Pomocí skotského auta stanovíme srovnávací čas kola
a pak se ho pokusíme pokořit našimi dvoudveřovými sportovními kupé V8.
Jediný problém máme s tím, jaké skotské auto použijeme.
Imp ve stylu devětsetjedenáctky s motorem vzadu?
Talbot? Avenger?
AC 3000 ME?
Nebo malý Scamp?
Je to přehlídka dokonalosti.
Po dlouhém přemýšlení jsme se shodli na ostrém Hillmanu
a za volant posadili naši starou známou.
Jdeme na to. Letmý start, spustíme časomíru.
Je to 1,5litrový motor s velkými ventily.
Snížená přední náprava, tvrdá zadní náprava, 93 koní.
Maximální rychlost 174 km/h.
-Potřebuje víc rychlostí. -To jo.
Jo, přesně to mu chybí.
Je to vrchol skotské dokonalosti ze 70. let.
Už jede.
Abbie projela cílem v čase 1:13,98.
Potom jsme vynulovali stopky
a já vypustil svůj plát těžkého železa z Detroitu.
Zrychluji na projetí startem. Doufám, že dosáhnu 110 km/h.
Nepovedlo se. 107, musí to stačit.
Zatáčím...
Bože můj.
Skoro jsem přepadl na sedadlo spolujezdce. To je...
Proboha! Teď jdu...
A hladký průjezd.
To ne, asi jsem trochu vyjel.
Už jsem zpátky.
Sakra, zhroutilo se mi sedadlo.
Plný rejd.
Tak jeď!
Maximální rychlost a výkon.
Sto dvacet! Skoro 130!
Po této přehlídce náklonů a nedotáčivosti
jsme usoudili, že Jamesův 8,2litrový Cadillac bude rychlejší.
Jenže...
No tak!
Nechápu, že tak velký motor vůbec netáhne.
Tento problém v kombinaci s Jamesovým svátečním stylem...
Prý mám brzdit, a já poslechnu.
...a jeho legendární pamětí na plán trati...
Co bude teď? Už si to nepamatuju.
...nepřinesly nijak úchvatný čas.
Pěkně.
Když Carroll Shelby skončil,
byla řada na Buicku, aby zachránil pověst Ameriky.
Obrovskou rychlostí 110 km/h přejíždím startovní čáru.
Teď to tam napálím.
Hodně nedotáčivé.
Přesně jako americká auta ve filmech, takové jsem chtěl.
Teď... jo.
Po dokončení jízd nastal čas zjistit, jestli americká palebná síla
dokázala porazit skotský Hillman.
Čas, který musíme překonat...
-No? -1:13,98.
-James May. -Ano?
1:31,99.
O sedmnáct osmnáct sekund pomalejší než Hillman Avenger.
-A to máš skoro o sedm litrů víc. -Ano.
Já měl 1:21,47.
-Páni. -Richard Hammond.
-Ano. -Jedna...
osmnáct...
-celých sedmdesát sedm. -Co to dokazuje?
Je to zajímavé. Myslel jsem, že budu rychlejší.
-Já si to nemyslel. -Ty jsi ani nejel rychle.
Tak rychle, jak to šlo. Je to pohodlný vůz.
Máš v autě jediný budík, tachometr.
-Ano. -A ten jediný vůbec nepotřebuješ.
-No, to auto ho nepotřebuje. -„To mě nezajímá.“
Vtipné je, že je to asi první okruh,
na kterém jsi jel tak zeširoka a nic netrefil.
-Ano! -Máš pravdu.
A tvoje auto nestojí na střeše.
-To chce potlesk. -Díky.
Richard Hammond.
Už to děláme tolik let, a konečně jsem dokázal...
Normálně by mu teď zdravotník stříhal nohavice.
-Jo. -Jel by do nemocnice.
Já bych volal jeho ženě: „Ahoj Mindy. No, já vím...“
-Zase. -„Udělal to zase.“
Zpráva od pana Wilmana.
„Prý se tu šíří nějaký virus.“
-No ne. -Kde žil?
-Asi mu někdo dal přečíst noviny. -To je dost nebezpečné.
„Dnes v noci nemůžete přespat v hotelu.
„Proto jsem vám našel náhradní ubytování na okruhu.“
Kde?
Bože můj.
Bude legrace, noc v karavanu.
Když jsme se ubytovali, zasedli jsme k tradiční skotské večeři,
kterou připravil místní šéfkuchař.
-Co je to? -Vepřová kotleta.
-Co je tohle? -Hrášek.
A tohle?
Asi mrkev.
-Mockrát děkuji. -Smažená mrkev?
-Ano. -To není mrkev, ale párek!
Možná. Někde tam byl.
Dobré, ne?
Hned se cítím zdravěji.
-Ano, moje srdce ti děkuje. -Co je to za hrášek?
-Hrášek? -To je hráškový útvar.
-To jo. -Líp se to jí.
Přesně. Hrášek se jí špatně, ale když ho takhle usmažíš...
Je mnohem sladší.
Protože nám po večeři nebylo dobře,
rozhodli jsme se zhlédnout pár závodů na notebooku pana Wilmana.
Kolik toho objednal? To se tam nevejde.
Všiml sis klávesnice pana Wilmana?
Koukni na A...
Osahané. Pak N a taky L.
Asi má kamaráda jménem Alan.
Asi.
No nic. Vím, že spousta diváků
si bude myslet, že bylo hloupé postavit tyhle americké tanky
na evropský okruh proti evropskému autu.
Bylo jasné, že evropské auto bude rychlejší.
-Má to svůj důvod. -Ano. A úchvatné na tom je,
že na okruhu Goodwood se stále závodí s auty...
-Podívejte. -...ze 60. let.
Tady jsou. Je tu spousta různých aut.
-Je tu veliký Studebaker. -Těžké auto.
To je Ford Galaxy.
Dva Lotusy Cortina, Mini Coopery.
Ten závod vám vyráží dech.
Dívejte!
Koukejte na ten kontrolovaný smyk Lotusu Cortina.
Lotus Cortina má 130 koní?
-Jo. -Kolik má Galaxy?
-425. -425?
Je to pěkně vidět. A jde se na to.
Blíží se k tomu robustnímu Fordu. „Vejdu se tam?“
-„Ne, nejde to!“ -Koukej, jak mu ujíždí!
-Má větší výkon. -Přiblížil se kvůli zatáčce.
„Zkusím to znovu. Budu dotírat dál.“
A jakmile se dráha otevře, je pryč.
-Přesně teď. -Hned je fuč.
Americká auta jako ta naše
-nemusí být na okruhu pomalejší... -Ne.
...než evropská auta, protože jsou rychlejší na rovině.
To je Mini! Má asi jen 130 koní.
Teriér útočí na dobrmana. 425 koní proti 130.
-A je pryč. -Čau!
-Šáteček. -On mu mává.
Ráno nám bylo řečeno, že kvůli covidové situaci
musíme vzít karavany s sebou.
Takže zatímco nám montovali tažná zařízení,
snažili jsme se karavany sladit s auty.
Abych zdůraznil a vylepšil „americkost“ svého přívěsu,
udělal jsem z něj
nejameričtější a nejstylovější karavan všech dob.
Airstream.
Není to paráda?
Já se rozhodl pro sníženou karoserii.
Elegantní přívěs.
I když je velký. O 30 cm delší než londýnský autobus.
Ale míň sportovní.
Musíte uznat, že je to oslnivé retro.
Vypadá spíš jako karavan bezdůvodně potažený alobalem.
Je to ale bláhový mužík.
Diváci uznají, že můj nápad je nejlepší.
Protože problém karavanů tkví v tom, že jsou nevzhledné.
Všechny zaparkují na poli.
A vypadají jako spousta bílých krabiček na svačinu.
Proto jsem svůj natřel černobíle
a přidal mu vemeno.
Vážně má vemeno!
Zatímco nám záda kryl konvoj štábu...
Razili jsme si cestu vytrvalým kaledonským lijákem.
Můžeme někde natankovat? Dochází mi benzin.
Nechápu, že jsi na trati vůbec měl spotřebu,
ale dobře, najdeme benzinku.
Udělalo se velmi „skotsky“.
-Jo, je fakt zima. -Typické Skotsko.
Jo.
Jakmile James zjistil,
že má ekologickou spotřebu 29,4 litrů na 100 km,
oznámil, že je čas na ranní očistný rituál,
což znamenalo, že musel zaparkovat.
Teď musím ramenem zatočit tam
a pojede to tam, doufám.
Co to dělá? Jak se dostal až...
Na jeho obranu musím říct, že je tu úzké parkoviště.
James se rozhodl, že stojí dobře,
a vydal se dokonat své dílo.
My jsme na něj jako obvykle čekali.
Každý den na něj čekám minimálně hodinu, aby se mohl...
Máme čas na tříchodové menu.
-Přečíst si noviny, vyluštit křížovku... -Jestli luští křížovku...
Tak opravdu máme hodinu.
Co je?
To je geniální.
K čemu hasiči potřebují tak dlouhé hadice?
Kdyby hořelo hodně daleko.
Tak.
A je to...
Řekneme mu, že zateklo těsněním ve střeše.
Jasně.
Tak.
Pokud jste si nás pustili až teď,
je to složitý příběh.
Teď tam bude kolem metru. Víš, jak za války vyhlašovali poplach?
-Ano. -Ne.
Umíš si představit, že by pilotoval Hurricane?
Ne.
To už bude stačit, Hammonde.
Mysleli jsme, že James naši rošťárnu objeví až po odjezdu.
Tak dlouho jsme ale čekat nemuseli.
Ten bude naštvaný!
Bože!
Měl jsi otevřené střešní okno.
-Jo. -Hrozně vtipné.
Obdivuji vaši vynalézavost a píli,
ale v tomhle počasí to byla rána pod pás.
Stejně jsem byl promáčený. A mohli jste vyndat moje věci.
Není vtipné, jak mohou mít tři lidé na stejnou věc úplně jiný názor?
Mně to přišlo jako dobrý nápad.
Mně taky. A většina tvých věcí je stejně gumová.
Kruci, kape sem voda.
Jak mi může zatékat předním sklem?
To nikoho nezajímá.
Po pár kilometrech jsme odbočili z hlavní silnice
a zamířili daleko do srdce Skotska za vědeckým výzkumem.
Svá auta máme opravdu rádi.
Mají charisma a jsou zajímavá.
James i Richard mají americká auta. Oba mají Teslu.
Tím ale nechceme naznačovat, že všechna americká auta jsou dobrá,
protože nejsou.
Některá jsou strašná.
A právě teď míříme hluboko do skotského venkova,
abychom provedli důležitý experiment.
Kdo vyráběl horší auta?
Sovětský svaz, nebo Američané?
Jako zástupce Sovětského svazu
tu máme FSO Polonez 1,6,
Ladu Rivu 1200
a Zastavu GTL 55.
A Spojené státy americké zastupují
Chrysler Voyager,
Chrylser PT Cruiser, ze kterého se mi dělá nevolno,
a Pontiac Aztek.
Budeme závodit na tomto poli.
My tři v amerických autech a tři naši nejmladší,
a tudíž postradatelní výzkumníci pojedou v sovětských autech.
Pravidla jsou jednoduchá. Kdo první vypadne, vyhrává.
-Počkej, to je nesmysl. -Cože?
„Kdo první vypadne, vyhrává“? To nedává smysl.
Ale dává.
V žádném závodě na světě nevyhrál ten, kdo první vypadl.
My chceme najít nejhorší auto. A nejhorší auto kiksne jako první.
-Vlastně... -Jo.
Má pravdu.
Takže vítězem bude poražený.
-Ano. -Chápu.
-Dobře. -Skvěle.
A tak, pod jemným závojem mrholení,
jsme zahájili studenou válku.
Tohle je vlastně první MPV na světě.
To nejdůležitější, co o něm potřebujete vědět, je,
že v testu čelního nárazu dosáhlo skóre...
Kde mám řadicí páku? Nula.
Cruiser si mohl koupit jedině člověk, který sedí v kanceláři
a na stole má cedulku „Tuhle práci nemusí dělat jen blázen,
„ale je to lepší.“
Mám V6 s obsahem 3,4 litru a brzdným výkonem 185 koní.
Tím dobré zprávy končí.
Všechno ostatní na tomhle autě je hrozné.
Když v roce 2000
odhalili první auto, publikum zalapalo po dechu
a začalo se smát.
Když přemýšleli, s čím bude jezdit Walter White v Perníkovém tátovi,
auto vybírali stejně pečlivě jako herce.
Chtěli ho ukázat jako ztroskotance.
A ztroskotance nejlíp vystihuje Pontiac Aztek.
Lada!
Pak jsem se rozhodl, že abych závod vyhrál,
budu muset bourat do ostatních aut a doufat, že dopadnu nejhůř.
Pozor, jedu.
Do prdele, to se nepovedlo.
Ostatní brzy dostali stejný nápad.
Ochutnej tohle.
Hammond se snaží Azteka rozsekat.
Ale nedá se to poznat, on už tak vypadá.
Musím do Azteka narazit tak, abych si rozbil auto.
Jedu! To jsem nechtěl!
Tumáš!
To ne, PT Cruiser to přežil.
Dál jsem narážel do těžkého Azteka.
A pak se stal přesný opak toho, co jsem chtěl.
Zdechl.
Podle mě určitě začne hořet.
Pánové, asi máme vítěze.
To snad ne!
Ano!
Nastal smrtelný boj o druhé místo.
Ty komoušskej šmejde.
Cíl zaměřen.
Já nechtěl!
Brzy jsem to zas pokazil.
Ne!
Je rozbitý.
To bylo ošklivé.
Proč to auto pořád jede?
Vždyť je to nejhorší věc, kterou člověk stvořil.
Pojď do mě. Vraž do mě.
FSO drží.
Ano! To už je lepší.
To byla rána.
Ale opět...
FSO kleklo?
FSO je vyřízené?
To je katastrofa!
A aby to bylo ještě horší...
To ne, May to zpackal.
Už jsem zbýval jen já a James.
Dva Chryslery bojují o čestné poslední místo.
Obě auta už byla moc zničená, abychom se dohnali.
Museli jsme tedy čekat...
komu zdechne jako první.
Rozbij se!
Začni hořet! Převal se na bok! Prostě se rozbij!
To pípá teplota. Klesá mi výkon.
Ano, vařím. Myslím, že ho uvařím.
Motor každou chvíli chcípne.
Asi jsem přišel o trojku, což je tady nejužitečnější rychlost.
Už nejde řadit. Asi jsem to zvládl.
Ne! Ale... Koukněte na můj teploměr!
Ne!
To snad ne.
To si nenechám líbit.
-Ahoj. -Končíš, nebo si děláš srandu?
-Ne, končím. -Chtěl jsem, aby moje auto bylo nejhorší.
Ano.
A ono vydrží jako poslední.
Je to šesté nejhorší auto všech dob.
-Zapomněl jsem pravidla. -To je normální.
-Vítěz prohrává. -Jo.
Pořád jedu, takže jsem prohrál.
Než abych další hodinu vysvětloval Jamesovi pravidla,
vyhlásili jsme vítězem Azteka...
a s Hammondem v čele
jsme vyrazili zpátky na A9.
Hledáme hodně velkou silnici.
Než nám ale došlo, že jsme se ztratili,
můj Lincoln začal dělat to, co PT Cruiser udělat nechtěl.
Proč ten motor...
Do kopce mi dost klepe motor.
No tak.
Jeď, autíčko, prosím.
Zajeli jsme tedy na farmu, abych ho mohl trochu opravit.
Musím se podívat na karboš.
Zatímco jsem vybaloval svou bohatou sadu nářadí,
James postavil na čaj.
-Díky. -Šálek čaje?
-Cože? -To je milé.
-Musím říct... -Nechceš sušenku?
-Funguje to. -Ano.
Co funguje?
Přesně tak.
To je můj karavan.
Takhle je to lepší.
Nakonec jsem opravu dokončil.
Rozbité.
To by tě zabavilo na celé hodiny.
Proč to tam nejde? To není možné.
Věděl jsem jen, že je mi asi 30.
-Aha. -Přes 30.
Najednou jsem stál v poli a koukal...
Jak je to možné?
To je úžasné.
-Jo! -To je zadostiučinění.
-Další problém je... -Kam pojedeme?
-Není tady signál. -Ne.
Musíme najít dálnici A9.
No...
Ve Skotsku se nemůžete
-orientovat podle slunce. -Ne.
-Ani podle mraků. Hýbou se.
Co to tipnout?
Poté, co jsme se rozhodli pro poslední možnost, jsem měl pár nehod.
Bože můj.
Ale brzy jsme zas jeli,
opět s průzkumníkem Hammondem vpředu.
Každou chvíli bude křižovatka a pak...
místo cesty silnice a pak velká silnice.
A nic z toho se nestalo.
Je tam díra.
Vypadá to, že nás Hammond vzal na prémiovou etapu rallye.
Tohle je A9?
Ne, nejsou tu radary.
Podle toho poznáš, že to není A9.
To ne! Do hajzlu.
Co je?
Promiň, to bylo legrační.
Takže, dámy a pánové, copak nám tu chybí?
-To bylo úchvatné. -Nikdy jsem nic takového neviděl.
Upadlo tažné?
-Jo. -Upadlo tažné.
Bože, to je...
To by se nestalo ani v Tomovi a Jerrym.
Co kdyby se to stalo na A9?
To by bylo řevu.
Kde dnes budu spát?
Tady. Máš tam karavan.
Rozhodli jsme se karavan tu nechat a pokračovat v cestě...
za Richardem Blomqvistem.
Jede na vrchol hory
a myslí si, že shora najde A9.
Máš švih, Hammonde.
Ocas nám trochu vrtí psem.
Ale ne, něco se zvrtlo.
-Jel jsi moc rychle na štěrku? -Ano.
Nemůžu si pomoct, prostě štěrk.
No, jestli to odepneš...
To už udělal.
Odepnul jsi to?
Takže... jo.
Snad z toho vyjedeš, Hammonde.
-Jo? -A je to.
-Ne! -To zabralo.
No, odpojil jsem ho.
Jsi volný. Můžeš s autem odjet.
Je zapadlé.
Sedí na nádrži, podívej.
Shrnutí situace: zbyl nám jeden karavan a ten je promočený.
Ano, velmi vlhký.
V hotelu přespat nemůžeme, ani kdybychom nějaký našli.
Což se nestane.
Co kdybychom...
přespali na hradě?
Přespat na hradě zakázáno není.
Ale žádný tu není.
Jsme ve Skotsku. Za 300 metrů nějaký bude.
Má pravdu. Hrady jsou prázdné
a teď se do druhého bydliště,
což hrady obvykle bývají, jezdit nesmí.
-Pokud nejsi z královské rodiny. -Asi jsi na to kápl.
-Stačí najít hrad. -Najdeme hrad.
Když jsme se rozhodli, pomohli jsme Hammondovi z příkopu...
a vydali se hledat hrad.
Jamesi Mayi, nemyslel bych, že ti to někdy řeknu,
ale upadlo ti vemeno.
To už mi nikdy neříkej.
Terén byl dost drsný.
Doprčic.
Co to sakra je?
Výborně.
Mám něco s podvozkem.
Naštěstí po pouhých třech kilometrech...
našli jsme, co jsme hledali.
Ano. To je ideální.
Ubytovali jsme se na noc v cizím hradě.
A když jsme ráno obdivovali výhled...
James vnikl do kuchyně, aby znovu projevil své kuchařské nadání.
Podáváme rozložené smažené kičrí.
Je tam uzenáč, rýže a vejce.
-Smažené? -Všechno smažené.
-Dejte si. -Jsem ohromen.
Úžasné, dobrá práce.
Takže, v rámci této mise jsme měli za úkol...
Co?
Chutná to zajímavě.
-Je to výzva. -Uzenáč je ale dobrý, ne?
Mám rád uzenáče a těstíčko.
Miluju uzenáče a těstíčko. A taky mám rád žužu a pastelky.
Ale nechci je dostat v jedné slepené hroudě.
Uvažoval jsem.
Neměli jsme za úkol ukrást někomu dům
a usmažit všechno, co v něm najdeme.
Měli jsme zjistit, proč se americká auta...
-ještě, nebo nikdy, neuchytila. -Ano.
Co se týče míry neuchycení... V 70. letech
se ve Spojeném království koupilo něco přes 9000 amerických aut.
Devět tisíc a něco.
-A 247 000 sovětských aut. -Jo.
Úspěchu sovětských aut v Británii velmi pomohla
Lidová republika Jižní Yorkshire.
Tam si spousta lidí kupovala Lady.
To jo.
A co jsme zatím zjistili? Že svá auta máme rádi.
Já své auto miluju.
Milujeme, ale mají mouchy.
Jsou docela velká.
-Hodně, hodně velká. -To jo.
V mnoha částech Británie s nimi nejde manévrovat.
A tvoje je dost nespolehlivé.
Je nápadné.
Ale jsou to naše auta.
Taky jsme zjistili, že o něco menší auta, například PT Cruiser,
Aztek a ostatní, ta nejhorší auta, byla mezi nejhoršími auty všech dob.
Hrozné šroty.
Ale jde o tohle.
Nesmíme zapomenout,
že v Americe byly vyrobeny i absolutní trháky.
NOVÝ DODGE CHARGER
Inspirováni touto přehlídkou
jsme vybrali své oblíbené bouráky.
A pak jsme s nimi jeli pro další věc, kterou Amerika zpopularizovala.
Pizzu.
-Říkám, že ananas se tam dává. -Nedává.
-Se šunkou. -Musíš si dát Sloppy Giuseppe.
-Se šunkou. -Ananas ne.
Teď jsem si na něco vzpomněl. Znáte mého kamaráda Johna?
Všichni mu říkají Tramp.
Pozval nás na dokonale prostý střelecký víkend.
Kdy?
Máme tam být za 37 minut.
Cože? Z Pizza Expressu k Trampovi za 37 minut?
To nejde.
Nebo ano?
V průběhu let vznikla spousta silných sportovních aut,
ale tohle je mé oblíbené. Mustang.
Mustang je nejrychleji prodávané auto všech dob.
Jeho rekord ještě nikdo nepřekonal.
První den se jich prodalo 22 000!
Tento konkrétní vůz, GT 500, je vyrobený v roce 1967
a já si nevybavím žádné jiné auto,
které tak dokonale vystihuje atmosféru doby.
Barevná televize je horká novinka.
Byl zahájen vesmírný program Apollo.
Všichni jsme poslouchali Sgt. Peppera, Fleetwood Mac a Jimiho Hendrixe.
Ale v Americe si táta od rodiny mohl koupit sedmilitrový Mustang.
Toto je, milí diváci, Chevrolet Camaro Z/28 z roku 1969.
Byla to odpověď Chevroletu na Mustang, který byl podle nich trochu odfláknutý.
Přišli tedy s něčím lépe stavěným.
Tohle auto má hodně zemědělskou náturu.
My si myslíme, že to Američané nevnímali. Ale podle mě ano.
Podle mě to věděli, ale řekli si: „Kašlem na to, je to sranda.“
To bylo v té době na Americe skvělé.
Optimismus, naděje, neskrývaný konzum.
Samozřejmě, že když Mustang a všechna jím inspirovaná auta
uviděli Britové, řekli si: „To musíme mít taky.“
Tak udělali Capri s 1,3litrovým motorem.
Proč jsme byli tak skromní?
Dodge Charger,
jedno z mých vůbec nejoblíbenějších aut a jedno z nejlepších.
Konkrétně tohle je z roku 1968, druhá generace známá z filmů
Bullit a Dukes Of Hazzard.
Stačí se na něj podívat a křičí: „Jsem legenda.“
Charger byl zaměřen hlavně na mladé,
což by dnes znamenalo, že by byl malý a neurčitý, až neviditelný,
a měl by motor z ořezávátka na tužky.
Dřív to znamenalo, že tam musí být obří V8, průduch na kapotě a široké boky.
Zábavná auta!
Co vlastně znamená dokonale prostý střelecký víkend?
Nemám tušení.
Podle mě nikdo na světě neví,
co to je dokonale prostý střelecký víkend. Každý je jiný.
Chlapi?
Ano?
Kaput.
Hammonde, mohl bys s tím přestat? Měl jsem z toho infarkt.
Ukázalo se, že uvolněný brzdový třmen prorazil kolo,
které ucpalo převodovku, což způsobilo výbuch motoru.
Ale protože čas utíkal,
nejsmolnějšího řidiče Británie jsme tu museli nechat a jet dál.
To je směšné.
Je to jako jet na hrad Barnard, abych vyzkoušel, jestli dobře vidím.
Ale navzdory všemu
jsme z Pizza Expressu k Trampovi za 37 minut dorazili.
Opravdu jsme to zvládli.
Přesně tak.
Ale i když jsme dorazili včas,
nastal problém.
Nejsem si jistý, jestli do toho
dokonale prostého střeleckého víkendu zapadneme.
No...
Mohlo být hůř.
Lov je pecka!
Co to máš na sobě?
Jo, trochu jsem to přehnal.
Potím se studem.
To máš štěstí. Já se po Argentině potit nedokážu.
-Opravdu? -Ne.
-Nepotíš se? -Ani kapku.
Inspiroval jsem se svým autem. Trochu mě to svedlo.
Zpráva od pana Wilmana.
Dlouhá.
„Konečně jste odhalili
„hlavní problém evropských majitelů amerických aut.
„Jsou trapní.“
Nezapadáme.
Je to trochu...
Nepatřičné.
„Ale kdyby existovala komunita, kde by milovníci amerických aut
„mohli žít po boku lidí, kteří sdílejí jejich vášeň,
„trapné by to nebylo.
„Proto jsem na Vnějších Hebridách vybudoval městečko,
„kde lidé přesně tohle mohou dělat. A tam se teď vypravíte.“
Takže to bude něco jako podpůrná skupina pro závislé na drogách.
Jedeš tam a víš, že ostatní budou jako ty.
Přesně. Protože když přijedeš sem v takových autech jako my,
-oblečený... -Že jo?
Lidi si řeknou: „Bože můj, dorazili tři fotbalisti.“
Ale kdyby existovala komunita...
Byli bychom mezi podobnými lidmi.
-Mohl bys říci: „Můžu dostat burger?“ -Jo.
Na všem bys mohl mít sýr.
-A jahodu na prádle. -Ano, mohl bys říct...
Nikdo tě neřeší, protože to dělají všichni.
-Na stejné lodi. -Dokonalé.
-Výborně, pane Wilmane. -To není špatný nápad.
-Ano, je to nápadité. -A já jsem...
Právě mě napadlo...
Jestli jedeme na ostrov, kde je všechno americké
a všichni jezdí v amerických autech...
proč naše auta neudělat ještě američtější?
Jasně že tvůj Cadillac je americký jako orel ze sýru,
ale udělej ho ještě američtější.
Upravíme je a přijedeme na ostrov
v naprosto amerických autech.
Bude nadšený.
Teď budu myslet jen na orla ze sýra.
O dva dny později...
jsme vyrazili na 320km cestu
na hebridský ostrov pana Wilmana
SEVERNÍ UIST - HEBRIDY
v nově upravených autech.
Popíšu vám, co jsem provedl. Zaměřil jsem se na opravy.
Opravil jsem stěrač předního skla.
Přehřívání jsem zkusil vyřešit pomocí bezvodé chladicí kapaliny.
A když se podíváte zblízka na předek,
uvidíte, jak mi z kapoty trčí ohromné turbodmychadlo.
Přidává mi asi 100 koní.
A když už jsem dal na předek turbodmychadlo,
potřeboval jsem něco, co ho vizuálně vyváží,
aby byl celek jednotný.
Tak jsem na zadek dal křídlo ve stylu Plymouthu Road Runner.
Milí diváci,
já ze svého Cadillacu Coupe DeVille udělal lowrider.
Vpředu je nižší o 7,5 cm, vzadu o 5 cm.
K tomu mi pomohly tuhé pružiny z Land Roveru Defender.
A šesticentimetrový výfuk vedený na boku.
Už předtím to bylo dost stylové a pohodové auto.
Teď je ještě stylovější a pohodovější.
Možná jsem to snížení trochu přehnal.
Na auto jsem nazul odolné gumy s bílým nápisem, které fungují skvěle.
Problémy s výkonem jsem vyřešil vstřikováním dusíku.
Je to naprosto jednoduché.
Než jde benzin do motoru, nesmísí se s obyčejným vzduchem,
ale se směsí dusíku a kyslíku.
Vyzkoušíme to. Systém se zapíná přepínačem.
Připravit nádrž.
Jedeme!
Proč to vůbec nic neudělalo?
Upravoval jsi palivový systém i jinak
než vložením lahve s dusíkem?
Ano, jistě.
Co jsi udělal?
Spoustu věcí.
Neudělal vůbec nic.
Upravil jsi časování?
Vylepšil jsem ho.
Co by se stalo, kdybych s tím časováním
a ani ničím jiným nic neudělal?
Myslím...
Směs by byla moc chudá a možná bys roztavil písty.
Já tady odzadu budu mít na výbuch skvělý výhled,
pokud ho kolem turbodmychadla uvidím.
Kolem? Turbodmychadlo ti vadí ve výhledu?
Jenom v určitých směrech.
Třeba když se dívám dopředu, tak mi překáží.
On nic nevidí.
Později jsem odhalil další problém, který úpravy způsobily.
To je pneumatika.
Zvuk pneumatik, které drhnou o karoserii.
Tak to jsem fakt podělal.
Pokračovali jsme v cestě na sever,
vstříc dobře známému pozadí ze skotského počasí.
To Skotsko se Pánu Bohu fakt moc nepovedlo.
„Hleďte, to je mé mistrovské dílo.
„Od teď bude pořád pršet.“
Udělal něco nádherného a potom to přikryl starou děravou dekou
v podobě počasí.
Zajímavé je, že v islámském světě
předměty nemohou být dokonalé, protože dokonalosti je schopen jen Bůh.
Křesťanská společnost si ráda myslí,
že Bůh do světa přivádí nedokonalosti a nedostatky,
abychom z jeho krásy neoslepli a nezbláznili se.
Jamesi, neproudí ti dovnitř výpary z bočního výfuku?
Začal tím, že je to zajímavé,
a pak dalších deset minut mluvil o zcela nezajímavých věcech.
Nakonec ale déšť polevil,
což znamenalo, že si můžeme vychutnat krásný výhled...
zatímco Hammond opravoval auto.
-Co je? -Má prasklou nádrž.
O tom není pochyb.
-Možná bys dojel do té vesnice. -Možná.
Určitě tam mají firmu na svařování palivových nádrží.
-Nádrž se svařuje těžko. -Musíš být opatrný.
Musím najít něco, čím to utěsním.
Lepicí pásku?
To je zajímavý návrh, protože benzin většinu lepidel rozpouští.
-Ano, zajímavý návrh. -Žvýkačku?
Mému autu zatím uniká životní míza.
Když jsme problém vyřešili pomocí mé nikotinové žvýkačky...
přestali jsme se výhledem kochat a vyrazili do něj.
Tohle auto mám moc rád. Líbí se mi, jak teď vypadá.
Vždycky se mi líbilo. Ale teď se mi líbí ještě víc.
Je mimořádně pohodlné a má hodiny od Cartiera,
absolutně úchvatné.
Ty hodiny mě dojímají.
Dojímají mě svou krásou.
Kolik aut už jsme si po natáčení nechali?
Já jsem si nechal Olivera, Opel Kadett.
Já si nechal Alfu, Bentley a Excellent.
Já si nechal jen plážovou buginu.
To není moc, z těch stovek.
Asi vím, na co teď myslíš.
Chci, aby mi Lincoln patřil do života.
Já se své Riviery nevzdám. Miluju ji.
A co Cadillac?
No, musím uznat, že se mi trochu dostal pod kůži
a možná ho i miluju. Zvlášť teď, když je lowrider.
S ubývajícím světlem jsme našli hrad, ve kterém přenocujeme.
Té noci jsme se s Hammondem rozhodli nandat Jamesovi chybějící část blatníku.
A ráno byl velmi vděčný.
Clarksone!
To je mimořádně odfláknutá práce.
No počkej.
Máš na americkém autě dvě americké hvězdy.
-Přesně. -Vytuněný blatník.
Mohli jste se pokusit, aby to pasovalo. Co je tohle...
Jen jste tam zašroubovali
dva ošklivé samozářezné křížové šrouby.
Ale drží to.
Jeli jsme dál na americký ostrov pana Wilmana
a po cestě narazili na silnici důležitou pro fanoušky automobilismu.
Tohle je britský průsmyk Stelvio.
Applecross.
Tak se jmenuje.
Teď můžeme zjistit,
jak si naše auta povedou na vysokohorské silnici.
Dáme trochu vědy.
Jsem pro. Dáme vědecký experiment.
Jdeme na to.
Bože, Kristovy rány!
Mám malý problém.
Nevidím přes čelní sklo, protože se mlží.
A zvenku nefunguje stěrač.
Kdybych přes okno viděl, stejně je před ním
turbodmychadlo, které brání ve výhledu.
Nic nevidím.
No.
Tohle americké auto má s touto částí Británie trochu problém.
Blížím se k serpentině.
Probíhá psychická příprava.
Jdeme na to.
A krásně brzdíme.
A je za námi!
Celkem hustá mlha.
Bože.
Co je?
Jak jsme se ocitli na opačné straně silnice?
Vjedeme přímo do mraku.
Když jsme se dostali na vrchol průsmyku,
šli jsme se pokochat výhledem...
a pak se vydali zas dolů.
Sakra, vyjel jsem ze silnice!
Tak jedem.
Když mě ráno napadlo,
že se vydáme na tuhle klikatou horskou silnici s našimi dvoudveřovýmí kupé V8,
takhle jsem si to nepředstavoval.
Měl jsem to vědět, když jsem si bral vlněný kabát.
Piloti Formule 1 asi nejezdí ve vlněných kabátech, co?
Později toho dne jsme dorazili na ostrov Skye.
MOST SKYE
A když jsme ho přejeli,
nalodili jsme se na trajekt na ostrov Severní Uist.
Jakmile jsme odrazili od břehu,
pustili jsme se do lehké automobilové filozofie.
Vtip je v tom,
že když někoho v Británii vidíš řídit americké auto,
víš o něm úplně všechno.
Víš, že má rád Trumpa.
Má v garáži konfederační vlajku.
Pije jen Budweiser.
Když vidíš někoho ve Fiatu, neřekneš si,
že mává kolem rukama a má podivný vztah s matkou.
Nebo ve Volvu, že se svléká a se sousedy válí sudy ve sněhu.
Přesně.
Nevyvozujete závěry na základě národnosti auta.
Ale u amerických aut to tak není.
To máš pravdu.
Hypoteticky vzato, kdybyste viděli klasického Mustanga,
třeba tmavě zeleného, a řídil ho Richard Hammond,
viděli byste jen obličej vykukující nad volantem,
ale stejně byste si řekli, že má určitě kovbojské boty.
A to má.
Ale jedinou věc, kterou nedělá a měl by,
jako americký nadšenec do aut,
nehraje golf,
Jó.
Co myslíš tím „jó“?
Jó.
-„Jó.“ -Chceš nám něco říct?
Jsem Richard Hammond, nedávno jsem začal hrát golf. Beru lekce.
-Vážně? -Jo.
Koupil jsem si hole a beru lekce.
Dvakrát týdně. Na našem místním hřišti.
Proč jsi začal hrát golf?
Mé kamarády to baví. Tak jsem to šel zkusit.
-Je to opravdu těžké. -To mě nezajímá.
Tak chodím na lekce.
Tady probíhal zajímavý myšlenkový proces
o amerických autech, a tys mi všechno zkazil.
Člověk, se kterým docela rád dělám
už 15 let, se ukáže jako
podivín.
V této chvíli byla naštěstí konverzace přerušena,
protože jsme dorazili
na pozoruhodný ostrov Severní Uist.
Jsme na Vnějších Hebridách.
Na vedlejším ostrově pan Wilman
vybudoval komunitu pro milovníky amerických aut.
Je to skvělý nápad, mít místo, kam můžete s americkým autem zajet
a nestydět se.
Něco jako nudisté.
Chtějí si pobíhat bez šatů,
ale nejde to udělat tam, kde všichni chodí oblečení.
Přišli by si hloupě.
Tak chodí mezi podobně smýšlející lidi, kteří dělají to samé.
Nakonec jsme dojeli na pobřeží na druhé straně ostrova.
To je krása. Podívejte.
To je ohromně pěkné, že jo?
Co je to sakra za hromadu?
Co to je?
Možná to bude nějaké dočasné pódium nebo sezení.
To je plast v moři.
-Spousta plastu. -Hele.
Možná to znovu použijí, až bude po covidu.
-A bude se hrát... -Chlapi?
-Vyplavilo to moře. Co je? -Zpráva od Wilmana.
Tamto je ostrov, kde vybudoval tu komunitu.
A hádám, že tamty špičaté věci k tomu patří.
-Vidíte to? -Tamhle?
Jo.
Abychom se na ostrov dostali, musíme z tohohle udělat most.
Vypadá to jako věci na ponton, nemyslíte?
Jsou plné vzduchu, asi budou plavat.
Ale auto to neudrží, ne?
Možná ano, když jich bude dost.
Tyhle...
Tyhle už jsou spojené dohromady.
Hele, je tam tohle.
Jo, jako šrouby.
Drží to pohromadě.
Takhle si představuju peklo.
Je to obří stavebnice!
Jeremy, budeš mít narozeniny a Vánoce v jednom.
O kolik širší než auto to musí být?
Kolik toho budeme mít.
Musí to být sakra dlouhé.
Všechna auta jsou široká dva metry.
Dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět.
Přesně kolem tří metrů.
Máš nohu 30 centimetrů?
To nevím.
Já se zatím zajímal, jaká bude ta komunita.
Hádám... Přemýšlím, co tam bude.
Bude tam motel s dvoulůžkovými pokoji,
velikými postelemi a vínovými přehozy.
Bude tam sportbar se stovkami televizí,
které budou vysílat něco jiného, ale stejného.
Ve výtahu se bude mluvit...
-Ve zdviži. -Ano.
-To mám rád. -„Rád vás poznávám.“
-Tak to říkají v Americe. -Říkají dobré ráno.
Právě jsi mě potkal.
-„Rád tě potkávám?“ -Rád konverzuju.
Protože jsi Američan.
Zabrali jsme se do práce...
Kapitán Rapl jde na věc.
To musí být utahovák.
...měli jsme jen pauzu na mou hádku s Jamesem.
To nevyjde.
Ale vyjde. Propočítal jsem to.
-Zhruba. -Matematika ti na moři nepomůže.
-Ale pomůže. -Myslíš, že to vyjde?
Vůbec ne.
Pokládám.
Bože můj!
Je to upevněné.
-Dobře. -Vymočil ses do holínek.
Ano. Je to velmi mužné, nemyslíš?
-Tohle? -Jo.
Já vím.
Začínal třetí den našeho úsilí
a dostali jsme se do bodu, kdy jsme potřebovali půjčit loď.
Cože?
Naše situace je taková. Postavili jsme tohle.
Hammond sem přijede s lodí
a odtáhneme to na konec části, která už je postavená.
K té tu novou část připevníme.
Byl to prostý plán, ale pak se ukázalo,
že Hammond nikdy nejel s přívěsným motorem.
Zatáhni za šňůru!
Kde je šňůra?
-Je nahoře. Zatáhni za ni. -Mám ji.
Funguje to! Jak to rozjedu?
Otoč s tou věcí. Tak.
Královská loď Hammond vyplouvá.
Nespěchej. Jeď podle sebe.
Připraven?
První úkol, přivázat.
Výborně. Teď mě odtáhni.
No tak, přidej.
Bože, dej mi sílu.
Vytrhl jsi držák na pruty.
K držáku jsem to nepřivázal. Proč jsi to...
Já jsem to k držáku nepřivázal, ty blboune.
Jsi připraven? Vyplouváme.
Hammond se zase převrátil.
Cože... Kristepane. Jak to...
Vytáhnu tě.
Po této aféře už nám kupodivu nikdo loď půjčit nechtěl.
Tak jsme další část museli přitáhnout ručně.
Podívejte, táhnu stovky metrů mostu úplně sám.
Voda je vážně ošidná, co?
Jo.
Připraven? Sleduj, jak to spojím. Tak.
Pracovali jsme celý den.
Teď musím přitáhnout ten roh, ne?
A je to.
A pozdě k večeru byl náš zcela rovný most dokončen.
A protože James byl jediný, kdo věřil, že to bude fungovat,
s Hammondem jsme rozhodli, že pojede první.
Tlak a teplota v pořádku.
Jaká je šance, že to přejede?
-Minimální. -Nepatrná.
Bože můj, vzdouvá se přede mnou silnice.
Ježíši, koukej, jak se to hýbe!
Ono se to pod ním potápí.
Kriste.
Je to zvláštní.
Nebudu vám lhát, chlapi. Je to dost riskantní.
Je tam devět metrů vody
-a on přes ně jede. -V Cadillacu.
Je tam hloubka.
-Potopila se tam celá loď. -Přesně.
Sakra.
Myslím, že mi výfuk drhne o most.
Bourám do vlastního mostu.
Asi se tam zasekl, jak se to ponořilo.
To je legrace.
Asi to nevidíte,
ale na téhle straně se propadla obě kola
do každé z těch částí.
Je to jako zarážky.
A další věc je, že výfuk leží přímo na zemi
a jeho konec je zaklíněn do spojky.
Je to celé zaseklé.
Existuje řešení, ale asi na něj nebudeš připraven.
Jaké?
Jet mu pomoct.
To by znamenalo najet se čtyřmi tunami americké pevninské jachty
na stejnou plastovou věc v oceánu.
Ale protože James teď byl velkou vínovou překážkou našeho úspěchu,
nedalo se nic dělat.
Šlapu na plyn, zvyšuji rychlost.
Kruci. Zadek auta se potápí.
Bože, mám zadek úplně dole. Vůbec nic nevidím.
Blíží se záchranné vozidlo.
Vzduch.
Funguje.
Budeš do mě muset zostra najet a odtlačit mě.
Jdu na to.
Nevyšlo to. Zkusíme něco jiného.
Trochu couvnu.
A udělám vlnu.
Ano?
Až ti vlna zvedne zadek, šlápni na to.
Už je tady.
Jeď.
To je na prd.
Hammonde, mohl bys přiložit ruku k dílu?
Dobře, už jedu.
Rád bych viděl trochu líp.
Bože.
Už nechci do vody.
Řidič, který nejvíc přitahuje nehody, to kupodivu zvládl.
Jsem tady, Jeremy. Co mám dělat?
Hammonde, mám výborný nápad.
Povídej.
Když se oba rozjedeme směrem k němu a zabrzdíme, aby vznikla vlna,
může to stačit, aby se nadzvedl.
Nebo zdvojnásobíme zátěž a most se rozpůlí.
Ale asi je to jediná možnost.
Jsem připraven. Řekni, kdy.
Dobrá, tohle... Vyžaduje to přesné řízení.
Jsem připraven.
Hammonde, jsi připravený?
Ano, jsem.
Nemůžu nastartovat.
Panebože.
Co je?
Hlášení: Stal jsem se masem v neschopném sendviči.
Je to dobré, nastartoval jsem.
Dobře, pánové, my jsme připravení.
Tři, dva, jedna, teď.
Brzda, teď.
Jeď.
Jo!
Fungovalo to, kruci.
Výborně. Díky.
VÍTÁ VÁS HAMMONDSBURG POČET OBYVATEL: 7 MILIARD
Vidíte! Mí lidé mě uznávají.
To bude dílo pana Wilmana.
Určitě.
Nemůžu se dočkat naší komuny.
Doufám, že tam bude americké městečko.
Jako v Oklahomě.
Koukejte.
Krávy.
Celá cesta přes Skotsko byla úchvatná.
Přes ostrov Skye, cesta přes...
Budu muset zastavit. Svítí mi všechny kontrolky.
Něco se pokazilo. Smrdí mi auto...
Jamesi, jsme prakticky...
Já vím, ale nechci zdechnout 100 metrů od naší komuny.
Chci mít slavnostní příjezd. Dejte mi pár minut.
Jak to dokázal rozbít 100 metrů před cílem?
To je ale blbec.
Nemůžu otevřít kapotu.
Hammonde, mám nápad.
My mu stejně pomoct nemůžeme,
tak si prohlédneme ty špičaté budovy.
Moc rád.
Kupředu.
To snad ne.
Nemůžu nastartovat.
Takže oba mají poruchu 100 metrů před cílem.
Tak se zamyslíme.
Moje startuje...
Vždycky. Tak to je.
Po krátké jízdě...
Jsem dorazil do naší komuny.
Šmarjá.
Pan Wilman si mákl.
Koukejte na to!
Laser Quest. Multiplex.
Podívejte, sportbar.
A síť 5G. Jak je to možné?
Zvláštní.
To je MG?
Co tady dělá?
Dobrý večer. Dám si třikrát Budweiser a sýr, prosím.
Nakonec dorazili i kolegové.
Pánové! Pivo už čeká.
A je to tu!
Počkejte chvíli. Chci si to vychutnat.
To chápu.
Budweiser! Konečně!
Víš, že měli jenom Tsingtao?
-Fakt? -Jo.
-MGD? -Jenom Tsingtao.
Dáme si něco k jídlu.
Ano, jídlo.
Jídlo, tady. Nemůžu uvěřit, že to stvořil pan Wilman.
-Jsem doma. -Naprosto.
-Venku parkuju Buick Rivieru... -Jo.
-A jsem tady! Všechno je krásné. -Já vím.
Je to ohromující.
Co si dám? Surf and turf?
Ne, počkat.
Dám si Monterey Jack.
SLADKOKYSELÉ VEPŘOVÉ POLÉVKA Z PTAČÍCH HNÍZD
DIM SUM SMAŽENÉ PAŘÁTKY
KUŘECÍ VARLATA SMAŽENÁ RÝŽE
Cože?
NUDLE
Chlapi.
Není to jen v menu.
Všechno tady vypadá divně.
Je to zvláštní.
Kdy to tady otevřeli? Tak před týdnem?
A každá věc tady je...
čínská.
A po tomto strašlivém zklamání je čas skončit.
Ale vrátíme se. Nevíme kdy, nevíme kde, ale vrátíme se.
A znovu se uvidíme. Díky, že jste nás sledovali. Na shledanou.
Překlad titulků: Blanka Cajthamlová
Kreativní dohled Ludmila Vodičková
Korektura TGTT www.tgtforum.cz