Kapitola třetí: Loď ahój!
Richarde!
- Richarde! - Co?
- Pojď sem! - Jdu.
- Koukni se! - Kámo, jsem zaneprázdněn.
Koukni se. Tamhle!
Co?
Je to létající prase, plovoucí hospoda,
- loď plná supermodelek? - Ano!
Opravdu?
Je to loď!
- Kde? - Přímo tam.
Koukni se.
Je to loď s kontejnery.
- Jaká loď? - Tam.
- Kde? - Ty ji nevidíš?
Tory, jak dlouho tím dalekohledem zíráš na moře?
- Dej mi ho. - Tory...
Kam zmizela?
Vím, jak moc se chceš dostat z tohoto ostrova,
ale začínáš blouznit.
Dělej to, co dělám já, věnuj si trochu času pro sebe.
Užívám si krásnou koupel, můžeš použít vodu po mně, pokud chceš.
Uvolni se, poraníš si hlavu.
A taky jdi ze slunce.
Kam zmizela?
Řeknu to takhle, pokud tam ten den byla loď, neviděl jsem ji.
Tohle jsem myslel, když jsem říkal, že mám o Toryho strach.
Celý den trávil každý den nahoře
v té věži a zíral dalekohledem.
A myslím, že slunce a samota ho upřímně začaly dostávat.
Nevím, co vám řekl,
ale věřte mi, toho dne jsem viděl loď.
A tehdy jsem se rozhodl,
že přijdu na to, jak často plují kolem.
Tory?
- Richarde. - Jsi v pořádku?
- Jsem rád, že jsi tady. - Neviděl jsem tě už několik dní.
Myslím, že jsem na to přišel. Každé tři dny
proplouvají dvě lodě.
Je tu přepravní pruh,
hned u pobřeží.
- Bydlíš teď tady? - Musím.
Takže nikdy nechodíš dolů?
Ne.
Co děláš, pokud potřebuješ... víš, jít?
Klidně ho použij, pokud budeš potřebovat.
Ach!
Kámo, jen se osprchuj a pak sestup
a řekni mi všechno o tom, co jsi zjistil.
Dobře, jo. Musíme postavit vor.
Je to jednoduché, musíme postavit vor.
Takže jsem zjistil, že kdybychom se dostali
do přepravní cesty, byli bychom zachráněni.
Nemohlo to být víc než 16 km.
Richard z toho ale neměl radost, ale nakonec jsem ho přesvědčil,
že náš nejlepší způsob, jak uniknout, bude vor.
V tuto chvíli chci jen říct do záznamu,
že já mám rád auta, on...
dělá výbuchy nebo co všechno.
Ani jeden z nás nic neví o lodích.
Pravděpodobně vám řekl, že jsem mu nabídl pomoc s jeho vorem.
Dělal jsem mu společnost. Snažil jsem se, aby se nezbláznil.
Navíc, pokud by jeho plán fungoval,
zůstal bych na ostrově sám s kuřetem a fotbalovým míčem.
Ta-dá!
K čemu to je?
Na vor.
Vyrobíš svůj vor z naplaveného dřeva?
Jo.
Pokud chceš, aby se potopil!
Poslouchej, nenazval bych se expertem na čluny.
V tomhle s tebou budu muset souhlasit.
Za prvé, ty jsi důvodem, proč jsme v této situaci.
Tohohle budeš muset brzy nechat, otravuje tě to.
Stále na tom pracuji.
Sledoval jsem dost pořadů o přežití, abych věděl, že z tohohle se staví vor.
Velké kusy dřeva,
tomu se říká vor.
Chceš postavit loď?
Jo, bude to souboj v plavání na hladině.
Vztlaková bitva.
- Bože. - Jo.
- Dobře, jak chceš. - Dobře.
Uvidíme se na pláži.
Tak! Od pradávna
lidstvo vyrábělo takové vory.
Dřevo.
Je lehké, silné a díky vzduchu
uvězněnému mezi vlákny, je nadnášeno,
je dostupné, obnovitelné,
ekologicky nezávadné, je to klasika z dobrého důvodu.
Ve skutečnosti jsem si tohle představoval, když jsme řekli vor.
Ale máme také moderní materiály.
Podívej se na můj.
Vztlak, to je to, co pro mě pracuje.
Každý z těchto 150 litrových sudů má dostatek vzduchu,
aby mě udržel nad vodou.
Kdybych se díval z okna doma
a moji sousedé tohle měli na své zahradě,
zavolal bych na obecní úřad a stěžoval si.
Vypadá to jako nepovolená skládka. Je to odporné.
Tato ošklivá věc nás dostane z tohoto ostrova.
Pokud musíš mít vor, udělej si klasiku.
Design voru, který zůstane nejdéle na hladině, bude ten, který použijeme.
Jo, dobře.
A nepokoušej se vzít můj design poté, co bude fungovat.
Překvapivě těžké.
Už tam budu.
Potřebuješ s vorem pomoc?
Nesoutěžíme ve vyplouvání.
Je to soutěž o to, který je nejlepší.
Počkej, až bude na hladině.
Uvidíme se na moři.
Dobře.
Tory, potápím se.
Chceš se dostat na můj?
Myslel jsem, že dřevo plave.
Jsi něco jako napůl na voru, napůl ve vodě.
Je to jako...
Nefunguje.
Takže, souhlasíš, že můj design je lepší než tvůj?
Ano, můj se potopil.
- Toto je design, který použijeme? - Ano!
Tady.
Ne, plavu domů.
Vyhrál jsem.
Takže ano, ano, nechal jsem ho vyhrát úmyslně.
Oba jste velmi hloupí.
Upřímně řečeno, jsem překvapen, že nejsme oba mrtví.
Co se tedy stalo dál?
Postavili jsme verzi
mého vítězného návrhu dost velkou pro nás oba.
Přidal jsem stožár a plachtu
a chtěli se dostat pryč.
Dobře, jde se na to.
Takže máme jídlo, vodu, vesla.
Gin.
Máme gin.
- Proč bereme Clarksona? - Jsme tým!
Vím, ale zabírá tolik místa.
Nikoho neopustíme.
Dobře.
Jak daleko se na téhle skládce opravdu dostaneme?
Nemusíme plout daleko. Jediné, co musíme udělat,
je dostat se do té přepravní cesty.
Pokud se tam dostaneme, uvidí nás a budeme zachráněni.
Počkej, počkej.
Sbohem,
krásný dome na stromě.
Sbohem, bambusová posteli s nebesy.
Sbohem, kuře Monstrum, máš to teď na starosti.
Opouštíme Monstrum?
Otevřel jsem dveře, může ven.
Dobře. Dobře, jsi připraven?
Ano.
Konečně můžeme slézt z téhle souše.
Umíš plachtit?
Ne.
Já taky ne.
Takže co teď, kapitáne?
Nemělo by se to jen vzdout větrem a tlačit tě?
Hm, ale nefunguje to, že?
Táhne tě to, protože máš na jedné straně vysoký tlak,
pak nižší tlak na druhé straně,
a ve skutečnosti je to nižší tlak, který tě přitahuje,
takže technicky je to tah, při plachtění,
nikoli tlak.
Kdy začneme pít vlastní moč?
Počkejme, až nám dojde voda.
Dobře.
Myslel jsem, že to bude mnohem jednodušší.
Zemřeme tady na vodě
a zemřeme nudou.
Řeknu ti, co udělám. Už toho o moc víc nevydržím.
- Co to děláš? - Jdu domů. Zkusili jsme to.
Pojď zpátky. Nemůžeš prostě skočit přes palubu.
Podívej, blíží se vítr!
Funguje to,
Budu zachráněn!
Ne, ne, ne, ne!
A tady to je.
Uvidíme se doma.
Zrádce!
Jo, ukázalo se, že plachtění je mnohem těžší, než vypadá.
Zvláště, když vám stožár zlomí lehký vánek.
Je to, jak jsem vám řekl: Dělám auta, on něchává věci vybouchnout.
Neděláme lodě.
Ahoj miláčku.
Vypadá to, že tu budeme o něco déle, než jsem si myslel.
Takže další věc, o které přemýšlím, je možná stavba voru
s nějakým mechanickým zařízením, něčím, co můžeme ovládat.
A doufám, že když se mi podaří zapojit Richarda,
protože miluje mechanické věci,
mohl bych nás s jeho pomocí
dostat z tohoto ostrova,
protože v tuto chvíli to vypadá, že tu chce zůstat.
Škoda, že z tohohle ostrova nemůžeme odjet, co?
Jo, nemůžeme.
Edison žárovku nevymyslel, že ano.
Vzal nápad někoho jiného, a pak ho vylepšil.
Jo?
Tvůj nápad na vor
je dobrým základem nápadu.
Ó, děkuji.
Ale potřebuje vizionáře, aby ho dokončil a fungoval.
Dobře.
Potřebujeme tvůj vor
a šlapací pohon.
Pokračuj.
Jestli to uděláme, Tory,
potřebuji 100% oddanost.
A tvé kolo.
No podívejme, kdo se právě objevil.
Konečně.
Myslel jsem, že jsem jediný, kdo chce z tohoto ostrova.
Pojďme to udělat.
Máme tvé kolo, tady je druhé.
Každé na jeden vor.
Nechceme je namontovat vedle sebe, že?
Protože pak ten, který šlape nejsilněji,
nás bude točit dokola.
Proč neudělat tandem?
Jeden za druhým?
- Ano. - Dobře, rozeberme je.
Dobře, tohle nepotřebujeme.
Můj plán je,
že tohle může skutečně ovládat kormidlo.
Je to tvoje stavba.
Takže to bude vypadat asi jako...
- Takhle. - Jo.
Řetěz, řetěz,
- napínače... - Svařování.
Oba v zápřahu.
To bude fungovat.
Připojíme ho k druhému kolu.
Tory, kolik lopatek si myslíš, že potřebujeme v našem kolesu?
Nevím. Kolik jich zatím máš?
Tři na každém kole.
Kdyby šly po sobě moc rychle,
zabíraly by zvířenou vodu a bylo by to neúčinné.
Tvůj odhad je stejně dobrý, jako můj.
Tak tedy takhle.
Teď dostane motor.
- Řekni mi, až to budeš mít. - Počkej, jo.
Dobře.
Jemné inženýrství.
- Dobře, jsme uvnitř. - No jo.
Teď, když to nasadíme,
mělo by...
Jede to!
Dobře.
Pedály se otáčejí.
- Funguje to. - Půjdeme to vyzkoušet?
Jo, pojďme se plavit.
- Budeš vpředu? - No jo.
- Jak se to tedy řídí? - No, normálně,
kormidlo lodi je vzadu.
Otáčí to loď kolem středu. Takhle to funguje.
Ale my máme kolesa vzadu,
tak jsem musel dát kormidlo dopředu.
Řízení bude trochu nepřesné.
- Jsi připraven? - Jo.
- Pojďme na to. - A start.
- Funguje to. - Otáčí se to?
Jo. Je to docela dobré.
- Funguje to! - Jo.
Obzor se k nám přímo řítí.
Zachraňte nás.
Toto je stroj měnící svět.
Až tak bych to neviděl.
Budu mu říkat bi-cák-l. Bi-cák-l.
To je chytré! Bi-cák-l, chápu.
Ironií bude, až vydělám jmění.
Vrátíme se a koupíme tento ostrov.
Chystám se ho koupit.
- Bi-cák-l registrovaná ochranná značka. - Tohle je poslední místo, kde bych chtěl být.
Kapitánův deník 204.
Vynalezl jsem úplně nový typ vozidla,
bi-cák-l.
Považujte ho za můj dar lidstvu.
Šlapadlo. Richard „vynalezl“ šlapadlo.
Je to velkolepé.
- Funguje to. - To bych řekl!
Je potěšením sledovat, jak něco vymýšlíš.
Děkuji.
Jsem nadšený z tvého nového vynálezu.
Tahle věc změní svět.
Kam chceme směřovat?
Co?
Naše kormidlo.
Tamtudy.
Vypadá to, že možná budeme muset trochu doleva.
Nezabudoval jsem GPS navigaci.
Říkal jsi, že je to čistě na moře. 16 km.
16 km není daleko.
Už nějakou dobu plujeme.
Mám pocit, že šlapeme celé hodiny.
Šlapeš? Je to stále obtížnější.
- Cítíš to pálení? - Jo, cítím pálení.
Hoří mi nohy.
Myslím, že už od vyplutí bylo jasné, že bi-cák-l
bylo inženýrské mistrovské dílo.
Ale byl, přiznám vám, vhodnější pro...
atletické typy, jako jsem já.
Bože, byl jsem vyčerpaný.
Nikdy v životě jsem nebyl tak unavený.
Jediná věc, která mě udržovala v chodu,
byla myšlenka dostat se z toho ostrova a vrátit se domů.
Pokračujme.
- Ano, pokra... - Hlavu dolů.
- 16 km? - Jo.
Dobře.
Minimálně.
Podívám se, jak daleko jsme se dostali.
Tory nedívej se.
- Jsme daleko? - Nedívej se. Prostě pokračuj.
Ach ne.
Podíval jsi se.
Z tohoto ostrova se nikdy nedostaneme.
Je mi líto, točím domů.
Věděl jsem, že to nebude fungovat.
Ještě dvě hodiny a budeme doma.
Je zřejmé, že bylo zklamáním, že Tory prostě neměl výkon,
aby bi-cák-l opravdu fungoval.
Zoufale jsem se snažil dostat z ostrova.
A přimět Richarda, aby přestal říkat „bi-cák-l“.
Musel jsem vymyslet jiný plán.
- Voda se skoro vaří. - Dobře.
Čím si budeš představovat že je juka dnes večer?
No, dneska je to pamlsek.
Jednou týdně si představuji steak.
To je dobré...
- Jo - Zní to lahodně.
Co si budeš představovat ty?
Představím si humra.
Ó, mořské plody a hovězí! Mohli bychom si to dát napůl.
Dobře, tak o tom popřemýšlejme znovu.
- Vor... - Ano.
- Co se pokazilo? - Všechno.
Takže plachta pravděpodobně nebyl nejlepší nápad.
Ne, byl to hloupý nápad. Nefungoval.
A pak lidský pohon...
- Ten byl horší! - To jo.
Takže navrhuji, abychom upustili od myšlenky vorů.
Nefungují.
Zkusili jsme je, ale selhali jsme.
Pára!
Co?
Můžeme vyrobit parní stroj!
Vím, že parní stroj zní šíleně.
Richard říkal totéž. Ale musíte pochopit, že jsem měl plán...
Co to děláš?
Podívej, co jsem našel.
Pamatuješ si ho? Je to kotel.
Pamatuji si ho.
Jo, to byl kladkostroj, který tahal kotvu,
ale teď jsme ho mohli použít pro náš parní člun.
Cože, takže ho máme komplet?
Jo, kotel, motor.
Vše, co musíme udělat, je postavit koleso.
- Myslíš si, že to bude fungovat? - Nevím.
Pomůžeš mi to vytáhnout?
Dobře.
Možná, že jsi na něco kápnul, to jen říkám.
Podívej se na to, týmová práce, vidíš?
Když pracujeme společně, dokážeme cokoli.
Takže, to je ta varna.
Ano.
Takže tady uvnitř je tlaková nádrž.
Naplníme ji vodou, zapálíme oheň
právě zde.
To ohřeje vodu,
vytvoří páru a my tu páru jen načerpáme do našeho parního stroje.
A toto je motor, který dělá skutečnou práci.
Jo, tak teď to prostě musíme
připojit k tomuhle.
Naplníme to vodou, zapálíme oheň, uvidíme, jestli to funguje.
Mohlo by to fungovat.
Tohle je velmi důležité.
Toto je náš tlakoměr.
Nechceme ho přetlakovat, protože by se
nakonec moh proměnit v obrovskou bombu.
O to u těchto věcí jde, protože lidé si myslí,
že parní stroj je pěkný, nadýchaný a neškodný.
Ale obsažená energie je...
Jo, kdyby se tato věc měla přetlakovat a explodovat...
- Zemřeli bychom. - Nemluvě o zničení našeho voru,
byli bychom mrtví.
Pára jde hadicí do válců,
válce zůstávají pod tlakem, jako pohyb dozadu a dopředu,
takže tlaky, které jdou tímto směrem.
Otevře se jiný ventil, který zatlačí píst tímhle směrem.
To pohybuje klikovou hřídelí.
Kliková hřídel je připevněna k našim ozubeným kolům,
a to roztočí naši nápravu, ke které nakonec připevníme koleso.
Mluvíme hodně, protože odkládáme nevyhnutelné,
čímž je tohle dítko rozchodit.
- Ehm, měli bychom zapálit oheň? - Počkej.
- Ano? - Potřebujeme klobouky.
Nespustím parní stroj bez klobouku.
Dobře, nasadíme si klobouky, a pak zapálíme oheň.
- Připadá mi to jako obřad... - Ano, to je.
Máme klobouky, máme oheň.
Mohla by to být naše letenka z tohoto ostrova.
Dobře, voda tam je. Je to vidět na bočním měřáku.
Dobře.
- Zapaluji oheň. - Dobře.
Chytá to.
Nyní zavřít.
Dobře, otevřel jsem tento ventil.
A náš parní ventil je zavřený.
Je to přesně jako zapalovat kotel na dřevo doma.
Co teď?
Myslím, že jen počkáme, až se pára nahromadí.
Už slyším bublání vody.
Je na tom něco elementárního, že?
Protože je to oheň, voda...
- Jo. -... tlak.
No, ani jeden z nás neví, jak se plavit,
takže to byl hrozný nápad. - Jo, to byl tvůj nápad.
Věc lidského pohonu, myslím, že to byl zábavný design,
ale bylo to příliš mnoho práce.
Tohle by mohlo být naše řešení.
Nemůžu se dočkat, až se ta věc pohne, až ožije.
Jo já taky.
- Páni, myslím, že máme páru. - Buď opatrný! Bude to horké.
Páni, je to horké.
Právě teď to vytváří tlak, protože jsi zavřel ten ventil.
-Jo. Je to velmi vzrušující. - Zahájili jsme proces.
- Budujeme tlak. - Jo, probíhá to.
Je to jako tikající časovaná bomba.
A nejhorší na tom je, že nevíš, kdy to...
Pojistný ventil funguje!
- Není-liž pravda? - Jo!
Myslím, že jsem si nadělal do kalhot.
Uvolnil jsem si vlastní tlak zároveň s ním, všechen!
- Dobře, takže máme páru. - Ano, máme.
To je zřejmé.
- Je ten ventil otevřený? - Ten ventil je otevřený.
Dobře, chystám se tenhle pomalu otevřít.
Dobře, měli bychom vidět, že tudy půjde.
Jo, je tu voda a pára.
- Dobře, to je dobré znamení. - Počkej chvíli.
Teď je to jen pára.
Takže po celé cestě to je pára.
Máme páru!
Takže ho vypni.
- Dobře, ty zavřeš... - A já zavřeu tento ventil.
A v tom okamžiku, když zapneš tohle...
- Měli bychom... - Mělo by to běžet.
Dobře. Jdeme na to.
Pomalu.
Cítím se jako Frankenstein.
Ach!
Žije!
- Žije! - Funguje to!
Richarde, máme parní stroj.
Funguje to!
Ó můj Bože! Je to krásné!
- Točíme koly! - Máme výkon.
Teď to stačí připojit k našemu voru,
nasadit koleso nebo tak něco. - Jo.
A dostaneme se z tohoto ostrova.
To je krásné.
Je to jako z filmu „Chitty Chitty Bang Bang“.
Přišli jsme na cestu z tohoto ostrova.
Vyrábíme člun na parní pohon. Vracím se k vám domů.
Pane Bože. Nemůžu se dočkat, až tě uvidím
a povím ti o tomto bláznivém dobrodružství.
Moc mi chybíš.
Tory.
Tady je.
Dobře, jeho výška bude celkem důležitá.
Musíme ho nechat ponořit hluboko do vody, aby nás tlačilo.
Vlastně ne, pokud o tom popřemýšlíš, tak ne,
protože pokud se ponoří příliš hluboko, je-li voda jako tady,
jde tudy, a to tlačí dopředu, tlačí dopředu.
Ale odtud to jen vytváří odpor,
protože zbytečně zvedá vodu, takže musí být docela mělce.
Chce to jen ponořit, tlačit a pak vynořit.
Takže bude lepší, když bude těsně nad vodou
takže se jen smočí a vynoří, smočí a vynoří.
Problém je v tom, že zatím přesně nevíme,
jaký bude mít tato loď ponor.
- Ne. Takže co jsem udělal... - Jo?
...je, že jsem to odhadl.
Aha, vědecký odhad.
Ne, jen přímý odhad.
- Aha. - Jen odhad.
- Doufejme, že by tvůj odhad správný. - Vypadá to docela dobře.
Jo, vypadá to skvěle.
Zapoj to.
Dobře, nasadíme druhé?
Tak.
- Dobré? - Jo.
A je to.
Ta-dá! No tak!
- Je to krásné. - No jo, pořádné.
Takže stále musíme nasadit kormidlo...
A pak musíme nasadit kotel,
a potom můžeme toho zlého chlapce otestovat.
No jo.
Ach, přál bych si, abyste ten parník viděli.
Byl krásný.
A jakmile jsme ho naplnili naplaveným dřívím,
byli jsme připraveni vyplout.
Máme plnou páru, kapitáne.
Pokračujte první důstojníku, pokračujte.
Mám z toho dobrý pocit.
Ta loď, opravdu fungovala?
Jo, naprosto.
Ale pluji jste někdy na parníku
se znuděným pětiletým dítětem?
Zkuste to s Richardem Hammondem.
Je to horší.
- Tory? - Ano?
- Už tam budem? - Ne.
A co teď, už tam budem?
Ještě ne.
- Kapitáne Tory? - Ano, kapitáne?
Můžu se zeptat,
pokud jde o blízkost nás
k našemu společnému cíli,
jmenovitě, jestli už tam budem.
Bože, myslel jsem si, že bylo nesnesitelné být s tebou na ostrově.
Jestli budeme na moři dlouho,
budeš se muset rozveselit, kamaráde.
No tak.
Poslouchej, máme jídlo a vodu na čtyři dny.
Chvíli tu budeme,
zkusme si tedy navzájem nelézt na nervy.
Jak vůbec zjistíme, kam až jsme dopluli?
Tímhle.
- Prknem? - Ne.
Budeme měřit, jak rychle plujeme v uzlech,
jako to dělali staří námořníci. - Pokračuj.
Protože jsme měli čas, myslel jsem si, že bychom
možná měli přijít s hrubým měřicím systémem.
Vzal jsem tedy všechno lano, které jsem na lodi našel,
svázal jsem ho a každý metr jsem uvázal uzel.
Odhodím bójku, nebo jak tomu říkáš „bój“...
„Bój“, tak to je.
A pak udělám to, že mi odměříš každých 30 sekund
a já uvidím, kolik uzlů mi projde rukou.
- Aha, uzly jsou od sebe vzdálené metr? - Ano.
Takže zjistíme, kolik metrů jsme upluli za 30 sekund,
což můžeme vynásobit na metry za minutu,
a pak kolik metrů za hodinu, což jsou kilometry za hodinu.
Přesně.
- Bum. - Pak budeme zhruba vědět,
jak rychle plujeme a jak daleko.
Přemýšlel jsi.
Na této lodi se nedá dělat nic jiného.
Odtud pocházejí uzly.
Na základě námořních mil.
Jsi připraven?
Řekni mi, až bude ve vodě, a já to budu stopovat.
Dobře.
- Bóje vypuštěna. - Dobře.
- Počítám. - Jeden.
- To je pět sekund. - Dva.
Tři.
- 15 sekund pryč. - Čtyři.
Pět.
- Zbývá pět sekund. - Šest.
Tři, dva, jedna.
- Sedm. - Sedm za 30 sekund.
Takže to je 14 metrů za minutu, kolik je 14 krát 60?
Už několik dní nejím, neumím matematiku.
Počkej chvíli,
14 krát 10 by bylo 140, krát 6,
840 metrů za hodinu.
To je téměř 1 kilometr za hodinu,
což je neuvěřitelně pomalé.
Jo, malý problém s parníky. Nejsou rychlé.
Ale nevzdal jsem to, ani když mě ten šílený dětinský muž vytáčel.
Mohu řídit?
- Chceš dělat něco užitečného? - Jo.
- Chceš si vzít souřadnice? - To zní komplikovaně.
- Mohu přikládat? - Rozhodně ne.
- Mohu se dívat, jak přikládáš? - Pouze pokud nebudeš mluvit.
Ale no tak.
To bych mohl dělat.
Ani na to nemysli.
Jak zjistíme, že jsme se dostali do tvé přepravní cesty?
Jak vypadá přepravní cesta na moři?
Má namalované čáry a semafory?
A na které straně se pluje?
V přepravní cestě přece nechceš být na špatné straně,
na straně protiplujících lodí.
Mohu přikládat. Každých patnáct minut
jedno polínko.
Podívej, já vím.
Dobře, dobře.
Nechám tě přikrmovat oheň, pokud slíbíš, že přestaneš mluvit.
Zvládneš to?
Dobře, teď poslouchej,
jen dávej pozor na měřák,
abychom tuhle loď nepřetlakovali.
Protože pokud by k tomu došlo, celá ta věc by mohla vybouchnout
a zničit ji i s námi.
Takže ať uděláš cokoli, nepřežeň to s přikládáním.
Rozumíš? Dobře.
Jdu si zdřímnout.
Zbývá dvanáct minut a tohle půjde to dovnitř.
Clarksone, pšt.
Clarksone, jsi vzhůru?
Dobře, jde o tohle.
Každých patnáct minut vloží do toho kotle jedno polínko.
A já si říkám: to je nuda.
Proč prostě nepřiložit čtyři polínka najednou
za hodinu, pak mám zbytek hodiny padla,
abych si třeba zdříml, mluvil s delfínem,
zdříml si.
Je to totéž, čtyři polínka za hodinu.
Je to účinné.
Jsem rád, že souhlasíš.
Plán.
A jé!
A je to.
Snadné.
Pěkný nápad, Clarksone, skvěle kámo.
Takže se ukázalo, že přiložení velkého množství
dřeva najednou není zázrak úspory času.
Teď to vím.
Co se děje?
- Co? - Co jsi udělal?
Co tím myslíš, co jsem udělal?
Tlak!
Na měřáku máme maximum. To není dobré, Richarde.
Měřáku jsem se nedotkl.
- Kolik dřeva jsi tam přiložil? - Stejně jako ty.
Přeplnil jsi ho, že?
Nechtěl jsem to dávat po kouskách, dal jsem to najednou.
- Je to to samé. - Může to bouchnout!
Jak to myslíš, bouchnout?
- Opusťte loď! - Cože?
- Opusťte loď. - Tam neskáču.
Jsou tam žraloci.
Richarde, dělej si, co chceš. Já skáču přes palubu.
Nemůžeš prostě skočit.
Počkej chvíli, na opuštění lodi je protokol.
Udělám to důstojně a stylově.
Jsou tam žraloci?
Clarksone!
Ach ne!
- Hej, nevybuchlo to! - Ne a stále pluje.
No, a teď nejsme na palubě.
Copak je to lepší, než být doma na našem krásném ostrově?
Jestli mě žralok sní, budu sakra zuřit!
Kdybys kotel nepřetopil, byl bychom pořád na palubě.
Přiložíš čtyři polínka,
každé takhle velké, každých patnáct minut.
Přiložil jsem čtyři polínka najednou.
Přesně tak. Proto se přehřál, a proto téměř explodoval.
Málem jsi nás tímhle svým malým kouskem zabil.
Jo, málem je to klíčové slůvko.
Vypadá to, že zpomaluje.
Pravděpodobně bychom ho mohli chytit.
Pokud nevybuchne.
Zastavil.
Ale víš co, lepší je být v bezpečí, než pak litovat.
To jo.
- Mohlo nás to dostat oba. - To jo.
Dobře, opravme to.
Od této chvíle mám na starosti dřevo já.
Je to každopádně manuální práce, tu já nedělám.
Jsem důstojník.
A co se stalo pak?
Takže jo, uklidnil jsem se, znovu jsem zprovoznil kotel
a konečně jsme se dostali no úroveň, kterou jsem odhadoval na přepravní cestu.
To je ono.
- Toto je přepravní cesta? - Ano.
Co teď budeme dělat?
Počkáme.
Jak dlouho ještě budeme čekat?
- Dokud nepřipluje loď. - Už jsou to čtyři dny.
Došlo nám jídlo, došla nám voda,
Hladovím, Clarkson se nudí.
Všechno v mých výpočtech říká,
že toto by měla být přepravní cesta
a nějaká loď by tu už měla plout.
Mohu se podívat na tvé výpočty?
Chybí mi červené víno
Podle tohohle jsme sem připluli? Je to k ničemu!
Tohle je obrázek stolní lampy!
Tyhle šílené slátaniny...
Co je to?
To jsi ty.
Nechal jsem se odtáhnout sem, abych zemřel na moři...
...někým, kdo je nyní evidentně šílený.
Jak moc se to může zhoršit?
No, tohle je zbytek dřeva na cestu zpět.
A tady to je. Teď jsme opravdu v háji.
Jsme tu zaseknutí bez paliva,
bez plachty a bez naděje.
Pomoc! Pomozte mi někdo!
Titulky: ©Neo_Moucha pro TGTT 2021 www.tgtforum.cz