Ahoj, jmenuji se George Lewis a vítám vás u Extra Gearu.
Na dnešní večer pro vás máme skvělou show.
S Rorym vyrazím do terénu, v evropském stylu.
Protéká!
Tohle dělal můj starý Ford Escort.
Chris vleze zpět do svého Ultra4
aby si pohrál s naší trochu méně vertikální tratí v Dunsfoldu.
Je to nádherně absurdní!
A Eddie a Sabine se staví promluvit o King Of The Hammers.
No tak!
Můžeme jet trochu rychleji, chlape?
Tohle je Extra Gear.
V dnešním Top Gearu
jsme viděli Chrise a Sabine v terénu
napříč neúprosně rozlehlou pouští v Kalifornii.
Když jsem vyrazil do terénu s Rorym, zažili jsme trochu něco jiného.
Tohle je centrum Parkwood Off-Road nedaleko Bradfordu,
známé u off-road scény jako Tong.
Rozlehlé 81 Ha bludiště prašných cest, prudkých stoupání,
lesů, vodních ploch a bahna.
Spousty bahna.
Tohle je Milner R5,
a stejně jako Ultra4,
má na míru vyrobený pohon čtyř kol s odpichem V8 s 500 koňmi.
Uznávám, jeho pětilitrový motor Coyote
je menší než ten v Ultra4, ale Milner je menší také,
váží skoro o tunu méně.
Což znamená, že je menší a rychlý,
rychlý 176 km/h.
Existuje od poloviny 80. let,
a pořád je významným hráčem na akcích
jako je šampionát Northern Off-Road.
Koná se během dvou dnů
a závodníci jezdí okolo dvanácti kol,
a každé kolo je dlouhé zhruba 10 km,
vítězem je ten, jehož celkový čas je nejmenší.
Není to přesně King of the Hammers,
ale je to drsné a je to rychlé,
a o tom celém jízda v terénu je.
Takže ze těmi stromy jsme vytvořili 1,6 km dlouhý okruh
s komplikovaným technickým terénem,
vlásenku,
a dokonce i brod.
Dnes spolu s mým soupeřem dokončíme pět kol.
Řidič s nejnižším celkovým časem
bude korunován vítězem.
Už potřebuji jen pořádnou konkurenci.
Co tady děláš?!
- Zdárek! - Říkal jsem pořádnou.
- Rád tě vidím, kámo. - Jo.
Jel jsi už někdy v terénu?
Jezdil jsem trochu na motokárách.
Říkali mi, že je moje štíhlá postava perfektní na podobné záležitosti,
takže by se dalo říci, že jsem k tomu zrozený.
No, mohl bych si myslet, že tě předčím zkušeností,
ale v žádném případě nejsem žádný odborník,
ale podstoupil jsem nějakou výuku, řekněme?
- Jsi připravený? - Jdeme na to. - Jasně.
Tohle je Jim Marsden,
jeden z pouhých dvou britských řidičů, kteří kdy závodili
na The King of the Hammers.
Je známý jako odborník na šplhání po skalách,
v současné době loví
titul šampióna evropského Ultra4.
Rob Butler je ten jediný druhý britský řidič,
který kdy soutěžil na The King of the Hammers.
V roce 2016 se stal prvním evropským závodníkem,
který dokončil vyčerpávající závod v evropském Ultra4.
Dobře, ty jsi odborník. Co mám dělat, abych vyhrál?
OK, Rory, vítej.
Musíme pamatovat na to, že máme pouhé čtyři kusy gumy
velikosti mé ruky, které se v každém okamžiku dotýkají země.
A ty na zemi musíme celou dobu udržet.
Takže hezky do zatáček, trochu si přibrzdit,
mít správnou rychlost,
a pak vyjet ze zatáčky, tak to potřebujeme.
Zní to jednoduše.
Ale je křehká, OK?
Pokud pojedeme opravdu agresivně, můžeme...
Teoreticky ji můžeme poničit.
A hádám, že nejdůležitější věcí ze všeho je nezemřít?
Nezemřít mám dnes hodně vysoko na seznamu.
OK, budu si to pamatovat.
- Jsi připravený? - Jdeme na to, kamaráde. - Dobrá, jdeme na to.
Nastalo naše seznamovací kolo.
Jedeme!
Dobrá, nestůj na kolech. Krásné.
To je ono, do toho.
Podřadit.
Do zatáčky, hezky a jemně.
Pozor, pozor, pozor.
Juchů, to je ono.
Dobrá práce.
Dvojku, podřadit o jeden.
Podřadit, podřadit.
To je celé.
Dolů, dolů, dolů, dolů...
- Dobrý pocit? - Bylo to - *PÍP* - šílené!
Dobré dovednosti, kámo.
- OK, jsi s tím spokojený? - Jo, jo.
Byl jsem přeplněný sebedůvěrou.
Nicméně George tolik ne.
Takže, možná tě to překvapí Robe, jsem v tomhle nováčkem.
Jo?
Co musím vzít v úvahu až pojedu?
Není špatné představovat si to předem.
- Jo. - Na trati.
Pořád si představovat, co leží před tebou.
Plačící obličej Roryho Reida.
- Pojedeme? - Nasajeme to a uvidíme.
- Jedeme. - Ach, Bože! - Jedeme. - Jdeme na to!
- Zatraceně, řízení jde vážně ztuha. - Ano.
Hodilo by se ti něco pod zadek, abys byl trochu výš, fakt.
Vidím...
Volant máš takhle.
Myslím, že potřebuji dětskou autosedačku.
Trochu rychleji, trojku.
- Jeď vlevo od barelu. - Jo.
Pozor na ten barel!
- Podřadit až na jedničku. - Přesně.
- Aha, jedničku. - Jeď dál, to je ono.
- Plný rejd, plný rejd... - Bože, je to příliš tuhé na zatáčení!
- To je konec? - Máš to, máš to.
Teď rovně. Rychle, rychle.
Jeď, jeď, jeď, jeď. V pohodě. Dvojku.
Po tomhle budu mít obrovské paže!
Skrz vodu!
- Jsi na stěračích Robe? - Ano!
Muž stěrač! Ale, protéká to!
Tohle dělal můj starý Ford Escort.
Dostanu tě, Rory Reide.
George i já jsme byli seznámeni s autem i s okruhem
a nastal čas jet na čas.
Jdeme na to.
Velmi hezké.
Hezké ovládání.
OK, pěkně a opatrně.
Podřadit, nastavit se do zatáčky.
Rychleji. O dost lepší.
Pěkné.
Nastavit se na tuhle mimoúrovňovou křivku.
Krásné.
Výborně. Zeširoka.
Pozor, pozor.
Pěkná práce, kámo, moc pěkné kolo.
1:38,5 nebylo na první kolo špatné.
Uvidíme, jak si vedl George.
Dobrá, Rory, do města dorazil nový kluk.
Sakra.
To je trapné.
Kolem doprava.
Jeď, jeď, jeď, jeď.
- Jeď, jeď, jeď. - Králík, králík!
Nemohl bych se sebou žít, kdybych přejel králíka.
Plný rejd. Plný rejd. Plný rejd.
Je to dobré.
Těsně. Skoro nás to zabilo. Trochu doprava.
Cákanec!
- Doleva, doleva, doleva, doleva. - Doleva.
- Víc doleva! - Víc doleva! Víc doleva!
Trojka.
Jeď, jeď, jeď, jeď, jeď.
George přijel s velmi slušným časem 1:41,3.
Možná byl strašlivějším soupeřem, než jsem předpokládal.
Každé kolo jsem se snažil víc a víc...
Pozor!
..tlačil jsem sebe i vůz až na hranu.
Ovládání, ovládání.
George nebyl jiný.
Panečku!
Děsím tu sebe sama!
Každým kolem se naše časy zlepšovaly.
Kámo, to bylo drsné.
Zatraceně dobré kolo.
Měli jsme za sebou čtyři kola a zbývalo poslední,
já jsem vedl.
George by byl musel zajet životní kolo,
aby se mi dostal na krk.
Takže v tuto chvíli ti opravdoví borci zaberou
a zajedou naprosto stejné kolo.
Přes Jimovu radu jsem toužil po něčem víc.
Nahoď ho.
Byl jsem to já proti stopkám.
Muž proti stroji.
Pěkně a opatrně.
OK, drž to, páni, páni, páni, páni!
Myslím, že jsme právě něco rozbili.
Asi jsem měl Jima poslouchat.
Přijíždí kavalérie.
- Víš, co to znamená, že ano? - Co je to?
Je to tažné lano hanby.
S vyřazeným autem
muselo být mé poslední kolo zapsané jako nedokončené.
Co to znamenalo pro mne a můj celkový čas,
jsem nevěděl.
Měl jsem dostatečný náskok, abych si udržel výhru?
- Nikdy jsem po závodní dráze nechtěl jet pozadu. - Ne, ne.
Všechno záviselo na Georgeovi a jeho posledním kole
a on letěl.
- Doleva, doleva, doleva, doleva. - Páni, kameraman, kameraman!
Strom!
Na ně mířit nemáš!
Jéje, plot! Plot!
Ruce mi odumírají.
Georgovo poslední kolo bylo hotové, nastal okamžik pravdy.
- Co se stalo, kámo? - Měli jsme menší problémek.
Auto úplně nezvládlo mé...
- excelentní řízení, takže se rozbilo. - Ach!
To je pro nás dobré!
Tak jaká jsou teď pravidla?
On má poruchu, co to znamená pro...?
No, je to celkové skóre za pět kol,
takže ty dva časy dáme dohromady,
a kdo v nich má nejrychlejší čas, je vítězem.
Nicméně, pokud kolo nedokončíš,
máme nedokončený čas.
- A ten pro dnešek znamená 3 minuty. - Tři minuty!
To bude těsné!
- Děláš si legraci! - Budeme v pohodě, budeme v pohodě.
To je poprvé, co ho vidím ustaraného.
Dobře, musím ten výsledek vidět.
Jsi nervózní Rory?
- Páni. - Jo. - Jo? - Jo. - Páni.
- Jsi připravený? - Ano. - Povídej.
Nejlepší zlepšení, George, 1:36,
což je úžasné.
Ale tady ten - 1:27,7.
Kecáš! Kecáš!
Podívej na to, kamaráde. Dobrá zpráva!
Takže vyhrál?
Ale je to pět kol.
A máme rozbité auto.
Co to znamená? Co to znamená? Co to znamená?
Znamená to, Rory, že máme 9 minut 15 sekund,
a to znamená, že tvůj dobrý přítel má 8 minut 12 sekund.
Cože?!
Počkej.
Vyhrál jsem?!
- Porazil jsi mne. - Jo. - Fair play. - Díky, kámo.
- Jaký je to pocit? - Vyhrál jsi v Kazachstánu, že ano?
- Všechny jsi tam porazil. - Porazil, porazil.
A já právě porazil tebe...
Což znamená, že jsi nejrychlejší řidič...
Jsem nejrychlejší řidič Top Gearu!
Ach můj...
Čas na analýzu po závodě.
Přivítejme Chrise a Roryho.
Ahoj kámo.
- Jak se máš Georgi? - Dobře, díky.
Jaký je to pocit být tváří v tvář
novému nejrychlejšímu řidiči Top Gearu?
Chápu tu logiku, Georgi,
chci tě podpořit a pogratulovat ti.
Kdokoliv, kdo porazí jeho, je v mých očích zapsán dobře.
Takže to musí být opravdu dobrý pocit, že jsi ho porazil, jo?
- Je to dobrý pocit, jo. - Cítím, že se z tebe line samolibost.
Na parkovišti jsem před chvílí viděl Stiga
a on mne naprosto ignoroval. Z respektu ke mně.
Myslím, že nikdo nečekal, že to vyhraji, že ne?
Testosteron z tebe ze začátku nekapal,
to je třeba říci. Byl jsi celkem...
Bylo hezké vidět, že to není žádný velký macho hrdina,
"Podmaním si to," bylo to trochu... nepředstavitelné, to je myslím to slovo Georgi.
Říkal jsem si vlastně: "Chci to vyhrát,"
a pak jsem přijel a sedl do toho auta a říkal si:
"Rád vyhrávám, ale ne až tak jak nerad umírám."
- Jsou to ale vážné věci, co? - Jo, naprosto.
Jsou šílené. Ultra4, které jsi řídil v poušti Mojave,
mají, kolik, 400 koní? Dvě tuny.
Milner R5, 500 koní a jedna tuna.
0-100 za 3 vteřiny na blátě - to je vážný kousek.
Je to trochu křest ohněm, pokud jde o mne. Vedl sis vážně dobře, kámo.
On takové věci už dělal, jezdil v rychlých autech.
Ty jsi nic podobného nedělal.
Muselo to pro tebe být neovladatelně rychlé.
Byl to rychlejší pocit, než v Meganu, jo.
Musím poukázat na to, že mé nejrychlejší kolo bylo skoro
o 10 sekund rychlejší, než tvé, takže... Jen tak pro informaci.
Jen pro informaci!
Skromnost z něj prostě opadne, že ano? Týden za týdnem.
Dvě věci - měl jsi poslouchat Jima, celkem jasné.
A zadruhé, myslím, že jsme se po závodě dozvěděli,
že Georgovi nefungoval posilovač řízení.
Jo.
Malý... malý detail, trochu ti to ztížil.
No, nemáš největší paže na světě, takže...
Nechtěl jsem o tom mluvit.
Víš, chtěl jsem v mém vítězství být milostivý,
stejně jako bys býval byl ty, Rory.
O kolik rychlejší myslíš, že bych byl, Chrisi?
- 11 nebo 12 sekund na kolo. - Taky si myslím. - Jak příhodné.
Jak příhodné!
Nic si nenalhávejme, dnešek je hlavně o Ultra4.
Chrisi, prohlásil jsi, že dřív zamrzne peklo,
než do jednoho z nich zase vlezeš.
Ale vypadá to, že jsi změnil názor.
Já chudák. Ano, producentům se podařilo mne přemluvit.
Ultra4 je úplně něco jiného, než co jsem kdy řídil.
Když jedno z nich spojíte s pouští Mojave stane se z něj
skličující intenzivní zkušenost.
Když jedno z nich spojíte s naší testovací tratí v Dunsfoldu, dostanete tohle.
OK, bugina Ultra4 v Dunsfoldu.
Jako vzít F1 do bažiny.
Řízení je strašné.
Netuším, kam jedu.
Každopádně, 400 koní, z nichž asi 300 peláší na zadní kola.
Člověk tu musí být hodně opatrný, protože se tahle věc může převrhnout.
Opravdu to dokáží, umí to.
Tyto měniče točivého momentu, které jsou natlakované,
dokud nezmění rychlostní stupeň, jsou opravdu působivé.
Mám manuál, tři rychlosti.
Opravdu se nechce přetočit.
0-100 za zhruba pět sekund.
Maximálka přes 160 km/h.
A je obrovský. Přes dvě tuny.
Brzdy jsou celkem dobré. Nevím, jak dlouho vydrží,
nejsou stavěné na takovéhle brzdění.
Ovladatelnost se nejlépe popisuje jako živá, protože množství
zatočení a náklonu znamená, že se auto chce překlopit.
A v normální Volvo by se překlopit nechtělo.
Panejo.
Asi kolem pneumatik,
Můžu jet rovnou přes trávu, že ano?
Jako teď. Jo, pak je to cítit.
To je nádherně absurdní.
Na konci reportáže jsem říkal, že už jedno z nich řídit nechci,
ale to byla samozřejmě naprostá lež, protože jsou tak cool.
Velké kluzko, mokrý den.
V bugině Ultra4 si toho ani nevšimnete,
protože má tak široké pneumatiky.
A skrz Gambon. Jenom trošku přes trávník, protože si to můžeme dovolit.
A je v cíli.
Chci říct, vypadalo to směšně.
Napůl jsem čekal, že přejedeš řadu aut z vrakoviště.
Můžeš v něm jet přes cokoliv, kromě,
ironicky, hladkého asfaltu. Asfalt prostě nesnáší.
Nemá na něm být. Všechno se chová divně.
Systém jízdy dopředu se začne přesouvat
z předku na zadek, takže není šťastné.
Protože mají pneumatiky tak velkou bočnici
a geometrie vozidla je nevhodná pro práci na okruhu,
hrozí vážné nebezpečí, že se překlopí. Takže s ním nemůžeš jet smykem.
Ale skutečně jsem ho považoval za víc odstrašující v Dunsfoldu,
protože stejně jako jiná vozidla, která mají specifický účel,
když ho vezmete z oblasti jejich specifičnosti
a dáte jinam, je to hrozný pocit.
Jo, bylo přece navržené na King of the Hammers,
a předpokládám, že je to dokonalý okamžik...
Můžeme přivítat Eddieho Jordana a Sabinu Schmitzovou!
- Ahoj, ahoj. - Ahoj!
- Sabino! - Georgi!
Eddie!
To je pěkné. Pěkné malé shledání.
Viděl jsi jeho trofej?
- Sabino, žárlíš na tu trofej vůbec? - No ano.
Doma mám trofejí spoustu, ale... žádnou takovouhle!
- Tu, co ti unikla. - Žádnou takovouhle.
Je na ní napsáno: "Vaše rytina zde."
- Ano, protože je moje. - Jo, já ti ji jen držím?
Dáme tam Sabine Schmitz a pak já...
Při King of the Hammers byla chvíle, kdy jsi uvízla
na vrcholku. Bála ses?
Jo, nechtěla jsem věřit tomu, že se dá do tak strmého kopce vyjet.
Matt seděl vedle mne na sedadle spolujezdce a prohlásil:
"Chtějí po nás, abychom jeli tam nahoru!" Já na to: "To nejde."
"OK. Prostě jeď." Chápeš?
Když o tom budeš moc dlouho přemýšlet, zmizíš,
tak jdi prostě na to a udělej to.
Byla chvíle, kdy jsme tě Sabino viděli trochu znervóznět.
Podívejme se na to znovu.
Nechci!
Ach!
Upadl ti volant.
*PÍP* peklo!
OK, jsi v pořádku?
*PÍP* peklo!
Kde jsme?
Jsi v pohodě, jsi v pohodě.
*PÍP* peklo.
Nechci, aby mi upadával volant!
Sakra!
Je to šílené.
To člověk nechce, aby se mu dělo, že ne?
Na zemi neexistuje kamera, která by dokázala opravdu ukázat,
- jak moc strmý ten kopec opravdu byl. - Bylo to...
Bylo to asi takhle. Hloupost.
Celou dobu koukáš na nebe,
takže prostě uděláš tohle a doufáš, že se nějak dostaneš nahoru.
Bylo to hrozné.
A byla tam ještě jedna obtíž, s kterou jste se museli potýkat,
která možná byla ještě horší.
Podívejme se na to.
Tvou kampaň vede kovboj. Tohle je kovboj.
Mám tu Dumbledorea motoristického sportu.
Když prohraju...
Je po tobě.
Dnes potřebujeme pozitivní atmosféru.
Pohneš se? Můžeme být trochu rychlejší člověče!
Jasná hlava. Rozumíš?
Hele, můžeš se zhoupnout trochu doleva, Chrisi! Chrisi, tudy, doleva, doleva.
Přestaň říkat doleva!
- Zdáš se trochu podrážděný. Jsi OK? - Vlastně je to převlek.
Sebedůvěra. Tady si to přečti, vidíš?
S-E-B-E.
Vystraším sám sebe k smrti asi pětkrát.
Ale vím, že to uděláš znovu a silněji.
Na Chrisovi mi záleží, je to milý člověk.
- Je to milý člověk. - A potřebuje něžnou lásku a péči.
Jsi úplný kokot.
- Co je s tebou? - Líbí se mi to.
- Zaujalo tě to? - No, vím, že se zlobíš, takže...
Eddie...
- Eddie, víš, jak se hláskuje sebedůvěra? - Asi ne.
U mne to rozhodl okamžik na startu.
Mívám takový vnitřní hlas, který promluví a řekne:
"Nějaké jiné poslední myšlenky?" A zmizí...
"Samozřejmě, prostě ulij start a týpka vpravo"
"pošli do zdi."
A to byl celý Eddie. Nebyl... Nehrál to.
Bylo to přesně to, co se mu honilo hlavou.
Prostě říkal: "Všechny vyřaď a budeš v pohodě."
Takže, Eddie, jaká byla tvoje strategie manažera?
Protože se dělo několik věcí.
No, jde o to, Matt se snažil pořád vměšovat.
A musel jsem ho omezit. Ale to šlo, protože...
Zpočátku byl nervózní, o tom nebylo pochyb.
Ale ve skutečnosti, po pravdě, jsem byl nervózní i já.
Bylo to děsivé, jet takhle nahoru.
A tak jsem potřeboval být dál nervózní, ale nedat mu to znát.
A... a pak mu nervy uklidnit a pokusit se ho zklidnit
a snažit se mu dostat do hlavy, že to jde provést,
že dokážeme cokoliv, co si zamaneme.
A dokázal, že ano?
Myslím, že jsme vlastně naším divným nefunkčním způsobem uspěli.
První, co mi řekl, bylo:
"Dostanu se LeBlancovi za oční bulvy. Oslepím ho."
"Nebudu s ním mluvit, budu zírat přímo do něj."
Nebo skrz něj, nebo něco podobného.
A když jsme pak seděli vedle Matta, okamžitě říkal:
"Tak jak to jde?"
No, během dne jste měli silné soupeře,
ale co jsem považoval za opravdu milé bylo po skončení
když jste jeli domů, spali jste v celkem stísněných prostorách.
- Podíváme se na to. - Ach, ne, pamatuješ si na to?
OK, zítra nás čeká velký den lidi.
Všichni se pořádně vyspěte, jo?
Proč jsem dostal horní lůžko?
Protože opičky šplhají vysoko.
Proč jsem dostal spodní lůžko?
Ehm, protože já mám tohle.
Dobrou noc.
Zápalku, Sabino!
Slyšela jsem to!
Právě jsem dostal nápad na situační komedii.
"Zápalku, Sabino?"
To nikdo v televizi ještě neřekl, že ne?
Vypadá to, že to byl vcelku zábavný výlet.
Mám rád, když jsem vrhnut do těchto odlišných vesmírů.
Všechno tam bylo tak jiné.
Spousta lidí si užívala sport, o kterém jsme nic nevěděli
a uvítali nás v něm, dali nám pocit, že jsme jeho součástí.
Vozidla byla myslím naprosto velkolepá.
Ale byl to pocit, jako bychom byli hodně daleko od našich komfortních zón, že ano?
Jedna věc, která mě napadla -
říkal jsem si, že je velké pouto
a velká pospolitost mezi všemi závodníky.
- Dřív už převodovku rozbít nemohl... - Nespravedlivé.
Ne, je to pravda, rozbil jsi ji.
A to úžasné auto nám dali, abychom mohli pokračovat v závodě.
Ve Formuli 1 si něco takového představit neumím. Ani jsem o tom nepřemýšlel.
Nenapadá mne ani jiný typ závodů,
u kterých by bylo dáno k dispozici kompletní auto tak,
abychom opravdu mohli pokračovat v tom, co jsme dělali.
Je to velká, velká rodina.
Všichni jsou tam všem k dispozici a dělají společné párty,
bojují proti sobě.
Byla to šílená zkušenost, ale líbilo by se mi tam vrátit a udělat to znovu.
Skvělé. No, bohužel,
obávám se, že to je pro dnešní večer vše.
- Rory, co nás čeká příští týden? - Opravdová exkluzivita Extra Gearu.
Ukážeme vám, kolik úsilí je věnováno natáčení jedné z našich velkolepých cest.
A já s Chrisem vzpomeneme na náš čas na Kubě.
- Určitě se dívejte. - Nemůžu se dočkat.
Uvidíme se příští týden u víc Extra Gearu. Dobrou noc.
Překlad TGTT 2017 http://topgear.sovicka.net