Zdravím všechny! Díky!
Zdravím!
Zdravím a vítejte u speciálního dílu Top Gearu,
který nás zavede do Jižní Ameriky.
Ano. Plán byl jednoduchý. Každý z nás dostal pár drobných,
za které jsme si měli pořídit auto, které se nám líbí,
přes internet z jednoho autobazaru v Bolívii.
Ano. Ale dostali jsme trochu znepokojující radu,
abychom si vybrali auto s pohonem 4x4.
Pak nám řekli, že s auty se setkáme
někde tady, na místě zvaném Spidertown,
přímo uprostřed Amazonského deštného pralesa.
Toto je pohled, který nás měl přivítat z helikoptéry,
až na to, že helikoptéra,
kterou jsme měli rezervovanou, havarovala.
Což znamená, že tyto záběry jsme si museli vypůjčit
z pořadu Bruce Parryho,
a na startovní pozici jet lodí...
...vším okolo naprosto zmateni.
- Koukněte na ten fialový strom! - Motýli jsou zajímavější.
- Ne, ten fialový strom je nejlepší. - Ne! Vždyť ten motýl byl velký jako netopýr!
Támhle je další krokodýl.
To není krokodýl, to je kus stromu.
Pták! Pták!
- Jsme blízko rovníku. - Velmi blízko. Možná jsme přímo na něm!
Ne, to by jsme viděli velkou tečkovanou čáru.
A nebyli jsme jediná ryba na suchu.
Skočilo to do lodě! Skočilo to do lodě!
Do lodě! Dostal jsem to svým nožem!
Ha-ha! Není to piraňa?
To není piraňa, ty jsou dlouhé a tenké.
- Nejsou? - Ne, nejsou! - Ale jsou! - Ne, jsou krátké a tlusté!
Oh, to jsou vlastně žraloci...
Nakonec loď vyložila nás, tři nejhorší průzkumníky v historii,
na břehu uprostřed ničeho...
...a odjela.
- Oni nás tu nechali zemřít? - Whoa-whoa! Co to je?
- To jsou zipy? - Jo, jsou to outdoorové kalhoty...
- Ty si můžeš odzipovat tu spodní část? - Ano!
Ach ne, Jeremy, já si omylem vzal moje indoorové kalhoty!
Je to funkční prádlo, rychle schne...
- Bohužel chlapci, ale vaše výbava...
Džíny? - Ano. Kde jsi koupil tu košili? - V Pařížský.
No jo, jasně.
Díval ses asi na moc dokumentů o přírodě
kde někdo vyleze z deštného pralesa ve speciálním oblečení
pak si dřepne a vykoukne mu lévé varle
To je nepříjmné, to jo.
A má vše speciální... Tak jo, podívej se na mne.
Co je tu špatně? To ti neuschne!
Ve chvíli, kdy se namočíš, a to se tedy namočíš,
A džíny? Budeš se chtít zabít.
A směšná košile na nějaké obchodní jednání...
Jamesi, co to máš, tohle všechno?
- To je můj opasek mnoha věcí. - Co je to? - Nedotýkej se toho.
- To je balíček zubní zdravotní péče. - A co je tohle? - Nedotýkej se toho.
- To je balíček na leštění bot.
- Cože?! - Cože?!
- Balíček na leštění bot! - Díky bohu za to! Když budeme mít hlad, můžeme sníst ty jeho kiwi boty.
- V podstatě sis jen koupil balíček "Můj První Průzkumník", a dal si ho na opasek... - Nedotýkej se toho.
Co je tohle? - To je nůž, utěrka, píšťalka pro upoutání pozornosti, sada...
Vše co tu potřebuješ na průzkum Amazonie je tohle
- A sakra. - Meč.
- Hammonde to si ohmatej. - Bože.
Má to ostří na obě strany. Obě strany jsou stejné.
To je teda paráda. Mohl bys to používat i na údery na plocho.
Hammond pak odhalil své malé tajemství.
Kde je vlastně všechen ten hmyz?
Proč, bojíš se snad hmyzu?
- Jo. - Fakt? - Jo. - Opravdu?
No tak, vážně. Je to fóbie.
Jako třeba tvůj strach z výšek.
Ty nemáš strach z toho, že spadneš. Je to prostě fóbie.
- Máš strach z výšek. - A tohle je totéž, prostě jen fóbie.
- Já jen nechci... - A co tvoje? - Fóbie? - Jo. - Manuální práce, vždyť víš.
To není fóbie, to je tím, že nic neděláš.
- Nesmysl! - To není klinického rázu, ty jsi prostě jen líný.
A protože jsme nevěděli, co máme dělat, tak jsem si prostě jen sedli a nedělali nic.
- Jsem si jistý, že tam budou někde i pavouci... - Pst!
Co?
- To je... - Uh-oh... - ...v harmonii s přírodou?
- Přestaň hrát ty etnické melodie. - Chlapci...
Auta.
Je zřejmé, že to byl strašný omyl,
protože jedno z aut na tom raftu bylo malé Suzuki.
Nikdo z nás by přece nebyl tak hloupý.
Pak jsme si ale vzpoměli, že je s námi James.
- 1.3 litrů? - 1.3 litrů. - Speciál pro vinohrady.
Je známé tím, že dokáže zůstat na všech čtyřech kolech...
- Ne, ne, ne, převrací se. - Převrací se.
Tipuju svou silou dedukce, že ten Land Cruiser, je tvůj.
Ano, to je. Dobrý výběr, s tím určitě všichni souhlasí.
A ty máš, pokud mě mé oči neklamou, Range Rover.
Je to to nejlepší 4x4, jak všichni víme.
- Měl jsem takový. - Jo, je to klasika. Taky jsem jeden takový měl.
- A ten tvůj někdy...fungoval? - Ne.
Jak to, že ten raft k nám zatáčí?
Je za ním malá loď, podívej.
Řidič toho malého člunu popostrčil raft ke břehu...
Dobře, teď ho můžeme dostat... Ne, nedělej to, potřebujeme ho dostat...
...a odjel pryč.
- On už odjíždí? - Jo.
Hej! Nezaparkoval jsi to!
Zkoušeli jsme přitáhnout ten raft blíže ke břehu, ale bylo to nad naše síly.
- Hej-rup! - Ani se nehne!
Tak jsme to vzdali.
To je ono, chlapi. Vzhůru po prkně.
Ow! To je teda věc.
- Jsme dobří. Je to skoro jako být s Livingstonem. - Jo.
A...
- Nechceš pomoct? - Pomóc! - To muselo bolet.
To jo. Ale nebojte se, jsem v pořádku.
A nakonec, i Indiana Clarkson se dostal na palubu,
tak jsme se mohli konečně podívat, co jsme si to vlastně koupili
z těch Bolívijských inzerátů.
Notoricky známé svou životností, robustní, spolehlivé, malé, agilní.
To psali v tom inzerátu na něj, v tom Bolivijském Auto Traderu?
- Řeknu ti jen, co bylo na tom obrázku. - Co? - Tohle auto tam bylo modré.
-Vážně? - Jo bylo modré, když jsem ho kupoval. Myslíš, že ho přestříkali?
Ne. - Zvedni kapotu. Bylo přestříkané?
Ne. Bylo vždy červené.
No každopádně to není to, co jsem kupoval. - Ale koupil.
To jo, ale není to to... inzerované.
To které bylo na obrázku. Ne to není. Ale i tak...
Stálo v inzerátu, že za A: Všechna 4 kola budou prázdná.
Ne...
- A sakra! - Koupili jsme je asi z moc velké dálky.
Jen jedna věc na tom byla hůře než moje kola, a to Hammondova sřecha.
Původně to nebyl kabriolet, že ne?
Ne, někdo ho na kabriolet předělal.
A ten co to udělal, byl za A: Španěl,
a za B: komunista.
Z venku ale vypadá dobře, jsem spokojený.
Pane jo, má ochranný rám. - Jojo.
Počkej chvíli... Vestavěli ji když dělali tu přestavbu...
Zní to jako... možná je to z titanu.
Anebo je to možná jenom z trubek výfuku.
Je to tak.
Tohle se mi líbí. Okna nejsou tady, ale tady, a navíc tu chybí i klička.
Ty nebudu potřebovat, stejně je tu teplo.
Abych demonstroval ostatním, jak jsou hloupí,
Ukázal jsem jim bijící srdce mého silného Ranger Roveru.
Pohleďte, pánové, 3.9 litrový osmiválec.
- 3.9 litrů, jo? - 3.9, ano. - Ty měly vstřikování, že ano, Hammonde?
Ano, všechny měly vstřikování.
A co je potom to nahoře?
- Myslím, že to jsou karburátory. - Alespoň tak vypadají.
- Sakra, to jsou karburátory. - To jsou karburátory, ano.
Potom to není 3.9 litrů, ale jen 3.5 litrový motor.
- V inzerátu ale bylo, že je to 3.9! - To moje taky mělo být modré.
Tyhle motory měly pár problémů.
- Kapotu budeš otevírat dost často. - Nebudu.
Budeš! To je totiž to, co je všechny nakonec zničilo.
Proč je asi všude na celém světě, kde je horší prostředí, nahradili Toyotou Land Cruiser?
První Aztécký pták, kterého jsme potkali,
mi s tímhle určil přímou a jasnou cestu.
Ano, jistě.
Mohli jsme se hádat i nadále, ale důležitější bylo dostat se na břeh.
No tak, polez chlape...
Přišel totiž čas na náš úkol.
Děkujeme velmi pěkně.
Dobře, stojí tady: "Jste v Bolívii,
a pojedete k tichému oceánu, který je odsud 1,600 km daleko."
- Takže máme jet 1,600 km daleko. - Ale v cestě nám stojí džungle.
Ale džungle byla jen začátek,
neboť nás na naší cestě čekala aktivní sopka,
poušť naprosto bez života a nebezpečný horský průsmyk.
Ale nejprve, bylo potřeba dostat naše auta z raftu.
Což, jak vidíte, nebylo jednoduché.
Zatraceně!
Oh, no tak!
Při snaze pohnout s raftem se ale brzy objevil problém.
Svatá dobroto!
Já se potápím!
Jo, potápí se stále hlouběji. Vytáhni se nahoru!
- Nemůžu vytáhnou sám sebe ven. - Vždycky, když se objeví bublinky,
- tak jsi zase o něco hlouběji. - Já vím!
- To je brilantní! - Oh, bože, ne.
A jak jsem se potápěl stále hlouběji do bahna,
mí kolegové se o mě začali velice zajímat.
Koukni, má koule v Amazonce!
Jdi pro lano nebo něco, co bych si mohl zavázat kolem pasu.
Dobře, něco najdeme.
Víte co je nejhorší?
Že se mi chce čůrat.
Tam bys to ale dělat neměl. Do vody? - Proč?
Kvůli tý malý jakoby rybičce.
Popluje ti proti proudu tvého... Je to tak, a tady je každopádně mají.
Pluje nahoru... Zase vyplave.
Nenene, má háčky a udělá...
Přestaňte říkat nesmysly.
Protože se Jeremy probořil tak hluboko,
museli jsme na jeho vytáhnutí použít Range Rover.
- Hammonde? - Ano? - Co tam sakra děláš?
- Chce to pořádný uzel, ne? - Ne!
Stačí jakýkoliv uzel.
Nastartuje to?
Startuj!
Koupil jsi špatné auto.
Ah-ha-ha!
Zpátečku!
Tahej. Tahej!
- Tahá tě to? - Ano! Oh, Ano!
Ow! Řekni mi kdy.
Dobře, jdeme na to.
- Au, moje ruka! - Je to dost volné?
Ano. Stop, stop, stop.
Stůj. Tak, jak vidíte, moje auto je nejlepší.
Nenechalo tě na holičkách, když jsi měl problémy.
Zkoušet pohnout raftem nemělo žádný jiný výsledek,
než jen blátivé značky na mých kalhotech.
Moje rifle jsou zničené!
A tak, když už bylo půl dne pryč, jsme museli přijít s novým plánem.
Víte, co se dělalo za 2. světové, když se ponorka někde zasekla?
Třeba když spadla na dno.
Rozkázali posádce, aby běhali dopředu, a pak zase dozadu, aby se z toho vykroutili.
To máme jako běhat dopředu a dozadu?
Ne, ne, ne. Použijeme auta.
Když pojedeme na jeden konec lodě,
tak ho to sniží a zdvihne druhou stranu.
Když pak pojedeme na druhou stranu, loď se pohne
- blíž ke břehu. - To je dobrý nápad!
Vše, co jsme potřebovali, bylo dostat auta na jednu stranu.
- Oh, ne. - Hammonde? - Máte někdo startovací kabely?
- Opravdu? To si děláš srandu. - Nestartuje to.
Takže si to znovu ujasněme.
Range Rover startuje, takže funguje dobře. Už zachránil i lidský život.
Land Cruiser je rozbitý.
Proč ho prostě nepotopíš a nejedeš se mnou v Range Roveru? Ne.
- Oh, dým! Dým, dým, vcelku hodně dýmu. - Něco tu hoří!
Takže tady to máme. Ještě jsme ani nenastartovali.
Asi shořel startér.
I když používal ty správné techniky,
nemohl Hammond své auto nastartovat.
Znova to hoří!
A tak, když začalo zapadat slunce, jsem mu nabídl svou pomoc.
Proč to jednoduše nepřivážeme za Range Rover?
A já tě s ním budu tahat!
To bych se šel raději utopit, ale, no, dobře...tak jo.
Co je to za zvuk?
- Hmyz. - Spousta hmyzu. - Jsou jich milióny.
- Tak si pospěš, rychle! - V pořádku, běž dopředu.
Pozor na hlavu!
A když se setmělo, připravili jsme se
na nejambicióznější startování roztahem v historii.
A...stop!
Tři, dva, jedna, jedem!
- Pardón! - Proč jsi to udělal?
- Moje brzdy nejsou moc dobré. - Fungují? - Ne.
Zkusíme to znovu!
- Co se děje? - Nic.
A...stop!
Tři, dva, jedna, jedem!
Znovu! Tohle je výhoda Range Roverů,
můžou to dělat celou noc.
Ano, ano. Až tahle věc taky nastartuje, tak bude brilantní.
Ráno odhalilo, jak jsme si vedli.
Hlášení o stavu. Nic z toho, o co jsme se v noci snažili, nefungovalo.
Ale našli jsme ořechy.
Bylo to sice docela trapné, ale James potom na něco přišel.
Tyhle desky jsou delší než ta, co jsme z ní padali.
Můžeme je dát sem, a další na konec...
- Budou dost dlouhé? - Dvě společně určitě budou.
Za chvíli jsme měli rampu a první auto bylo připraveno se vylodit.
Sleduj toho dlouhovlasého.
- Podívej se na jeho zadní kola. - Nestůj tam.
Chceš nějak pomoct? Tady je to dobrý.
Na téhle straně taky dobrý.
Vypadá to dobře.
Ano!
- Oh! Tak 4x4! - Tohle je 4x4, ty blbe.
Dobře, tak proč přední kola nic nedělají?
Neříkej mi, že nefungují. Zkus to znovu. Řekni kdy...
OK, tak to není dobré!
Zaseklo se to.
Jamesovo troj-kolové Suzuki bylo celou svou vahou
zaseknuté na naší rampě.
Takže jsme si museli postavit novou.
- Všechno v pořádku. - Dobře.
Range Rovere, britské inženýrství, nenech mě padnout.
Doleva.
Skoro jsem se po...
Jdeme na to!
Tohle je to, čemu říkám 4x4!
Tak jako předtím zachránil člověka z bahna,
chystá se teď můj silný Range Rover zachránit Suzuki.
Vytáhnu ho jakoby nic.
A prosím jemně, Jeremy, ne jako vždy.
Jedééém!
- A mám ho. - Stůj, stůj, stůj!
- Ano! A je to! - Stůj!
To je debil!
Pak jsem se připravil na tahání nebrzdící,
nefungující Toyoty dolů po rampě.
Jooo, je tu na tom všude napsáno, že se to podaří. Ale nevím nevím.
Co se tu po Richardovi chce, je
řídit a nastartovat roztažením zároveň.
Tomu se říká multi-tasking. A on není zrovna bystrý chlapec.
Měli bychom ujet denně průměrně 160 km.
Zatím jsme ale ujeli, nebo spíš, já jsem ujel, asi jen 6 metrů.
Za dva dny.
Jsi připraven?
- Ne. - Dobře, je připraven. Opatrně.
Oh, bože.
Pojeď.
Ha, ha, ha!
Konečně, všichni jsme dostali svá auta z raftu.
A za odměnu nás producenti obdarovali bednou s věcmi,
které nám měly pomoci přežít nástrahy ležící před námi.
- Motorová pila. - Dobře, ta se hodí.
- Co je tohle? - To já vím, to je naviják.
Jakási gumová hadice.
- Durex. - Kondomy? - Vazelína.
Tampax, a...
...Viagra.
Já vím, že v džungli budeme nějakou dobu společně,
- ale tohle, to už je trochu extrém, ne? - Co za párty nám to zase náplánovali?
- Naložili jsme krabici od Ann Summersové... - Jedééém!
...skočili nastartovat Hammondovo auto...
- Yee-ha! - Už to šlape? - Teď teprve uvidíte!
Jedem! Startujeme! Směr džungle!
...a vyrazili na cestu.
Džungle nám byla důstojným protivníkem.
Avšak hodinu za hodinou jsme si prosekávali cestu skrz.
Chceš víc?
Tohle je značka!
- Dešťový prales. Sakra. - Dobrá práce!
Chlapci...zapomněl jsem si u řeky telefón.
Oh, bože.
- Sakra. - Budu se muset pro něj vrátit.
Počkejte tady, jen si pro něj zaběhnu.
Buď opatrný.
Oh! Konečně. Docela jsme pokročili.
- Hammonde! - Jo?
Nevíš, jestli jsem ho nechal na tom kameni?
Ne, zůstal na tom pařezu, kde je přivázaný i ten raft! Hned vedle toho kamene!
- OK, mám ho! - OK.
- Mám ho. - Dobře. - Pokračujeme!
Konečně postupujeme, už jen si udržet tempo.
Po chvíli jsme narazili na úsek cesty,
kde bychom mohli konečně trochu poznat své vozy.
Čas zjistit, co všechno v mém Range Roveru funguje.
Všechny ty budíky tady uprostřed vyrobili ve Smiths,
takže nefungují. Rychloměr? Taky ne.
Range Rover navrhl muž jménem Charles Spencer-King,
což byl, bezpochybně, génius.
Bohužel, auto se vyrábělo v Midlands,
a to stylem "to půjde". Všechno se dělalo stylem "to půjde".
Neuvěřitelný kus designu, jenž byl zničen bandou idiotů.
Na druhou stranu mi připadá,
že jsem koupil jediný Range Rover z roku 1980, který funguje.
Land Cruisery jsou legendárně známé jako spolehlivé a neprůstřelné vozy,
což tenhle zrovna moc není.
Ukazatel tlaku oleje, nefunguje. Ukazatel teploty, nefunguje.
Množství paliva...nevím.
Brzdy taky nefungují.
Tohle všechno dělá tenhle vůz mnohem speciálnějším.
Koupil jsem si totiž zřejmě jediný nefunkční Land Cruiser na světě.
A proto je taky jedinečný, a zároveň bezcenný.
Jistě, mé Suzuki má náhon jen na 3 kola,
ale já nehodlám nechat tenhle malý detail, aby mi zkazil den.
Zřejmě se teď díváte na mé Suzuki a myslíte si,
že je malé a komické, jako nějaká off-road hračka pro kadeřníky,
nebo něco podobného. Ale řeknu vám, jaké je.
Je odvážné...tak trochu jako Finsko ve válce.
Koukněte na Jeremyho Range Rover,
hlučný, velký, těžký, skoro jako soumar.
To mé je spíš jako horská koza. Prostě skáče vesele dál.
- Mayi? - Hlas ďábla. Ano?
Já jen, aby jsi věděl, že ti odpadlo jedno zadní světlo.
Ale je to OK, můžu ti to spravit šrobovákem z mého opasku.
Slyšeli jsme hlas chybějícího člena skupiny Van Halen.
Padla noc, ale teplota nikoliv.
Jak může být o půlnoci tak horko? Je to vůbec možné?
Hammond však neměl problémy pouze s horkem.
Ow! Co to sakra je?
Něco tady kolem mě divně píská, já jsem... Oh, ho!
Tfuj! Ah!
Oh! OH! Co to je?!
Oh! Sakra.
Tohle už nevydržím! Tohle už nevydržím! Musím se dostat ven!
Blashford-Hammond trval na tom, abychom rozbili tábor,
kde jsem, pro povzbuzení, četl pohádky na dobrou noc.
Tohle je kniha o všech těch tvorech,
kteří žijí v deštném pralese, a o kterých nám pan Sting neřekl.
Chcete slyšet o...
Brazilském potulném pavoukovi?
Ne, raději ne.
Je příčinou asi pěti lidských obětí ročně,
a žije v lesním porostu.
Co je to?
Náhlavní baterka. Hledám... Jak se to jmenuje? Potulný pavouk?
Chcete si poslechnout něco o Fer-de-lance? Je to fér?
Je to jedovatý had z čeledi zmijovitých.
Jehož kousnutí způsobuje odumření tkáně kolem rány.
Jed pak způsobí kolaps ledvin,
horečku a smrt do 3-5 dnů.
Chtěli byste vidět fotku někoho,
kdo jedním takovým hadem byl kousnut?
Můj Bože!
Neboj, žije v severní a jižní Americe, takže...
...tady. Ano, přesně tak. Tady.
Ooh, Střeček. Tohle je skvělá věc.
Střeček nemůže bodnout člověka přímo.
Chytá ale menší hmyz,
na který uloží své larvy a pak ho znovu pustí.
Když pak ten malý, hostitelský hmyz, kousne člověka,
jsou střečkovy larvy vpraveny pod kůži.
Larvy se poté pod kůží vylíhnou,
odkud si prokoušou cestu ven a odletí.
BBC Natural History Unit uvádí případ muže,
jenž byl kousnut za uchem, a který pak nemohl spát kvůli zvuku,
který larvy vydávaly, když pojídaly maso v jeho hlavě.
Hammond neměl moc příjemnou noc.
Co je to?
Argh! Argh!
Lepkavý hmyz!
Mám na hlavě nějakou velkou věc!
Oh, co to je?!
Něco mi právě vletělo do vlasů a piští to na mě!
Je to velké! Opravdu...
A abych byl upřímný, ani ráno neměl příliš dobré.
Kdo to udělal?!
Hammonde? - Ano? Koukni na to!
A sakra! Co je to?
To je tarantule. To teda.
Chceš ji? No to teda ne.
Proč já?
Prosím ne!
Nepůjdu po tom pavoukovi, ale po tvojí... hlavě.
Rýčem... to se stane.
No tak Hammonde, koukni na ten obličej.
Ne nenene! Dej mi milion.
Ano ano ano! Viděli jste to, jsou na to svědci.
Jeden milion pro tebe.
Abych utekl tomu odpornému hmyzu, hledal jsem útočiště v mém autě.
OK. Kluci?
Ooh. Máš v autě hada!
Leze sem nahoru. Leze sem nahoru.
Tenhle je známý jako velký jedovatý vraždící had.
Díky.
Náš otrhaný konvoj se vydal opět na cestu, i když Hammond stále naříkal.
Kdo má moji nohavici?
Chybí ti nohavice?
S Range Roverem vpředu, jenž nám klestil cestu hustou džunglí, jsme se probojovávali stále dál.
Koukněte na to, zachraňuju ostatní auta. Doslova jim razím cestu.
Jsem zpocený až na podlahu!
Brzy to však začalo mít následky.
Cítím, že tu začíná být horko, v tomhle autě.
Cítím Jeremyho Range Rover až sem. Je to vůně hrozícího selhání.
A měl jsem pravdu.
Range Rover prostě přestal jet.
Upřímně, nebyla to legrace tři řady zpět, a není ani teď.
Nedělám to schválně. Já prostě jen nemám brzdy. Takhle musím zastavovat.
Oh, ne. Oh... Ne. Jamesi, je to přehřátý.
Takové neštěstí.
Ztraceno! Rozbito!
To je vaše chyba, protože jsem vám musel razit cestu přes tyhle věci.
Bambus se mi dostal do motoru, poškodil ventilátor, a tak se mi teď ten motor přehřívá.
Odvážný Brit byl sám zraněn, když pomáhal ostatním.
To tvé odvážné Britské auto bylo zničeno... čím to bylo? Bambusem?
Jak se tam dostal? Co je to za konstrukci, když se tam dostal kousek bambusu a zlomil lopatky na ventilátoru?
Bambus?!
Nebýt toho, nebyl by jsi stále ještě na tom raftu?
- Ano, byl. - Ano. - Byl bys stále na okraji řeky.
Tohle je hrdina dne.
Hádali jsme se tak dlouho, že i motor stihnul vychladnout.
- Miluju to bručení osmiválce. - Nádhera.
Je hodně silný.
Ano!
Mocný Spitfire je sice poškozen, ale ne vyřazen.
Dál jsme se probojovávali přes porost.
Takže, teď je zařazeno.
To jsem zvládl bez poruch.
Whoa!
Nakonec však museli Hammond a May zastavit...
Pardón!
...protože jsme dorazili k malé rokli.
To je hodně strmé.
Co?!
Je to jen malá rokle. Tedy alespoň tak tomu říkají.
- Já prostě jen sjedu dolů a vyjedu zase na druhé straně. - Tak to těžko.
Co je největší silou Range Roveru?
Že se kolo dotkne země dříve, než přední část auta.
Když se kouknete na Porsche Cayenne, nebo na ta vaše auta,
tak tam máte okolo 2,5 metrů mezi koly a přední části auta.
Tohle auto to nedokáže. To nepůjde...
Já jedu dolů. Vy dva, ustupte stranou.
Sledujte, a učte se.
Pokud věříte, že se něco stane, stane se to.
Převod pro nižší rychlost. To byla zpátečka.
Nefunkční ruční brzda odbržděna.
Oh, bože.
Oh, skvěle.
Teď jsi tam dokonale uvízl.
Jen uzamknout diferenciál. Jen...
Ty šílený, tupý, vlněnovlasatý debile.
- Bude potřebovat vytáhnout. - Já věděl, že to bude třeba.
Spustil jsem naviják na mém Suzuki.
Jamesi, vytáhni mě nahoru.
Hýbe se to?
Jde to, snaží se.
Tak pojď.
Už se to uvolňuje.
- Uh, chlapi? Oh, můj bože. Uh, Jamesi. - Nejde to zastavit.
Tak to nefungovalo.
- Jdi na to, vyjeď nahoru. - Tak tohle nevyjede, ani náhodou.
Mystický Hammond měl pravdu.
Skoro to šlo.
Nakonec moje Toyota mohla získat trochu důstojnosti.
Nejprve jsem výtahl Suzuki, a pak i idiotův Range Rover.
Whoa! Já visím.
Koukni na mého malého oslíka, jak vytahuje ten velký Range Rover ven.
Uvědomili jsme si, že budeme muset postavit most,
což jednoho z nás velmi potěšilo.
Jsem bůh pekelného ohně!
On si bere motorovou pilu.
Oh, ano!
Oh, bože!
Začali jsme stavět náš most.
A jelikož James měl nejlehčí auto, tak Jeremy a já jsme rozhodli, že pojede první.
Prohlašuji, že most je připraven. Je stabilní a pevný. Nastup do svého auta a můžeš vyrazit.
Doleva!
Koukni, jak má zadní kola krásně přesně.
Myslím, že na téhle straně jsi příliš vpravo.
Co James v tuto chvíli skutečně potřeboval, byly jasné instrukce od nás obou najednou.
Musíš jet trochu doleva. Trochu doleva, Jamesi.
Pardón, ale z téhle strany už doleva nemůžeš.
Tak vlevo nebo vpravo?
Jamesi, být tebou, tak na to prostě šlápnu.
Maximální rychlost.
Budeš muset trochu přidat... A je to tu. A je to tu.
No, jak jsem říkal...
Nakonec to však mé tříkolové Suzuki zvládlo.
A pak, když už se skoro setmělo, přišel na řadu Jeremy,
jenže v mnohem težším a širším Range Roveru.
Whoa!
Dej si levou ruku dolů a jeď tak, aby jsi ji měl na okraji té vnější klády.
- Odsud to nevypadá moc dobře. - Ne, tak to vypadá jen ze začátku.
Nevidím zadní kola.
Vypadá to dobře. Pokračuj...aspoň myslím.
Už je to jen o tom, dotknout se země.
Dobrá práce! Oh.
Dobrý bože, to bylo děsivé.
A než jsem se připravil já, tak už byla prakticky úplná tma.
Hammonde, bojím se, že už teď toho moc neuvidíme.
Prostě nevíme...
- Trochu doleva. - Je to docela děsivé.
Stůj, stůj!
Oh, já nemám brzdy!
Vydrž, vydrž.
Pojeď.
Dobře, přední kola už máš tady, kámo.
A je to. Uvidíme, jestli to vyjede i po tom okraji.
Nádhera.
Oh, to je skvělý pocit. Ha!
Jeli jsme na celou noc tím kouzelným deštným pralesem, který postupně začínal řídnout.
Je to docela zajímavé, když o tom popřemýšlíte.
V Jižní Americe nejsou sloni, klokani,
lvi, hyeny, ani jezevci.
Není tu nic zajímavého. Všude je tu jen hmyz,
který vás bude otravovat a trýznit až k smrti.
Rád bych věděl, jak je ten motor teď horký.
Myslím, že docela hodně.
Takže, když jsme tu noc postavili tábor,
rozhodl jsem se vyříznout si pár otvorů na kapotě.
- Jeremy, moje auto hoří. - No tak na to vylej pivo.
Mám v autě hasící přístroj.
- Ty jsi mi zapálil auto. - Nemám svoje brýle.
Vytáhni tu zatracenou pojistku. Ty jsi mi spálil mou Toyotu!
Díky. Fakt.
Dobře, den třetí... čtvrtý!
Uh, drží to.
OK.
OK, diváci - tohle je speciální oblečení. Ano.
A normální oblečení do práce zde, řekněme z Tesca.
Jak na tom jsou? Řekl bych.... - No ty máš obě nohavice,
takže bych řekl, že jsi na tom lépe.
Řekl bych, když zignorujeme ten prapodivný spodek... celkem stejně.
Takže proto je tohle všechno úplně zbytečné. Ne tohle je lehčí, je...
Ten pán... Dobré ráno.
Dámy a pánové, David Lee Roth po ránu. Tady ho máte.
Jamesi?
Co to děláš... Nedělej to.
My jsme totiž, zřejmě náhodou, postavili kemp na cestě.
Kdo je to chlap na motorce?
Dobré ráno, dobré ráno.
On jede do práce, a my mu kempujeme na D1.
Yup.
Nemůžu si vzpomenout, jestli už jsem si dnes ráno vzal své tabletky proti malárii.
Kdybych byl ženská, asi už bych byl těhotná.
Pokud jste si už všimli, tak se za ten smrad omlouvám.
To smrdím já.
Absolutně zapáchám.
Naštěstí se nám dostalo sprchy.
Tedy, alespoň jednomu z nás.
- Hammonde? - Ano. - Jak je ti v tom dešti?
No, v podstatě, není to špatné.
Je to jen trochu vlhka.
Jak můžou být ty větší deště před námi, když jsou i tady?
To je řeka.
Vskutku, byla to řeka a my jsme jí potřebovali projet.
Což znamenalo použít věci z truhly Ann Summersové pro větší vodotěsnost našich aut.
- Dobře. Tady máme kondomy. - Nebudete vy dva potřebovat nějaký čas pro sebe?
- Nebudeš potřebovat Tampax? - Co... Cože?!
- Co zase plánuješ? - Řeknu ti, co je můj největší problém.
Tím je moje hrdlo nádrže. Pokud by se sem dostala voda...
Tak to bys měl docela problém.
Když bych sem nacpal Tampax,
tak se pak roztáhnou do šířky, jak jsem to viděl v reklamě.
Můžeš je použít při jízdě na kolečkových bruslích s pudlíkem na provázku,
nebo při jízdě přes řeku s Range Roverem v Amazonské deltě.
Vím, že když se na nás díváte, tak si říkáte - James a jeho hloupé Suzuki kadeřníka
Kapitán Šnek a všeobecný nemotora.
Ale rád bych zdůraznil, že se zatím nepourouchalo,
neodmítlo nastartovat, nepřestalo jet,
Takže se proti němu nedá nic říct.
James byl až podezřele obratný s vazelínou a kondomy.
Nakonec jsme byli všichni připraveni vjet do řeky.
Mám jet za Hammondem v jeho stopách, v podstatě jen abych věděl, jak je voda hluboká,
a nebo bych si měl raději o něm myslet, že je to nekompetentní idiot, a jet vlastní cestou?
Jak se však nakonec ukázalo, tím nekompetentním idiotem jsem byl já.
Tohle vypadá hodně hluboké!
Oh-ho!
Prosím, pokračuj, ty můj malý oslíku, plav!
Plav, plav. Zvládneš to.
Tohle je, i když náhle, to, v čem je Land Cruiser dobrý.
Yeah, existují možná pohodlnější cesty, jak se sem dostat,
ale Land Cruiser vás vždy dostane i domů.
Prozatím...
Chcíplo mi to!
Aah! Voda se mi dostává do auta.
To způsobilo problémy i Jamesovi.
Budeš mě muset objet okolo.
Jeď rovně, řeknu ti, kdy doprava.
Dobře. Teď zatoč.
Oh, bože!
Sakra!
Dobře, dobře. To máme dva. OK.
Proč já jsem tě jen poslouchal, ty imbecile!
Než akceptovat další vytahování od Toyoty se Range Rover raději rozhodl nastartovat.
Ha-ha!
Tím se odstranila překážka, které se James snažil vyhnout.
A i když já jsem se dostal ven, on se naopak potápí stále hlouběji.
Hoi, ono to plave.
Z nádrže ti jde hromada bublin.
- To je jen vzduch. - Ale ten je nahrazován vodou.
Celá tahle episoda Jamese poměrně hodně naštvala.
Kdyby jsi se nědělal chytrým a tvé auto nebylo tak nespolehlivé,
nemusel bych tě ve svém malém off-roadu objíždět a nepotopil bych se.
Nespolehlivé?! Jenom mi to chcíplo! A pak zase znova nastartovalo.
Moje taky znovu nastartuje.
Ten prales se zatím pořád jen zhoršuje.
Něco vám ale prozradím. Když se kouknete támhle, nezdá se vám tam ten prales tenší?
Měl jsem pravdu a tak se brzy naše pošramocené vozy konečně vynořily z lesa.
Božínku.
Jamesi, proč jsme zastavili?
Přes cestu je spadlý strom.
Ty to vem tady...
S Hammondem jsme se do stromu pustili plnou vervou.
Po dvou hodinách...
Ty mačety jsou celkem k ničemu.
Zadřela se? Jo.
Víš, že všechno o co se kdy snažíš je zoufalý? Jo.
Proč jsem prakticky ve všem tak zatraceně k ničemu?
Proč to radši nepodpálím?
Neměli bychom se pouštět do souboje mačeta-motorovka.
Proč chcípla?
Berme to jako znamení, možná Boží,
Vztáhl jsi motorovku na to zatracený auto... - Líbí se mi to.
Je mi to jasný, pokud uděláš ještě něco dalšího chlapského, tak sám sebe zbouchneš.
Konečně jsme se dostali z té neustále zpocené krabice plné pavouků.
Ale o deset minut později už si James i Richard přáli být zase zpět.
Oh, bože!
Zastavte to!
Odpovězte mi na jednoduchou otázku: Jak pohodlně se teď vy dva cítíte?
Je to jako na jedné velké péřové matraci Já teď v podstatě relaxuju. Yeah.
Oh, Ježíši!
Nezlomila se teď Jamesovi páteř? Bude tady za chvíli dvakrát Ted Nugents.
Komunistická byrokracie.
Chtěl jsem jim přečíst tohle: Tajemník Jejího Veličenstva... ve jménu Jejího Veličenstva
žádá a vyžaduje po všech, kterých se to týká, aby nositele nechali projít volně a bez překážek....
Myslím, že si myslí, že to je můj řidičák, ale to je dobrý.
Mám taky čínský. Ten by se mu líbil.
Děkuji.
Když se tu zastaví člověk vypadající jako Ted Nugent, kontrolujte ho hodiny.
Zkontrolujte mu zadek, mám pocit, že tam něco pašuje.
Oh, je mi z toho zvuku špatně! Přestaňte se mnou třást!
Noc jsme strávili ve městě, kde byly dokonce i vany a ložnice.
a pak jsme vyrazili znovu na cestu.
Oh, a jsme tu. Tohle je kokainová země.
Delikatesy Kate Mossové.
Pochopitelně tímto regionem nemůžeme jen tak projet,
bez vyjádření našeho odporu k násilí a obchodu s drogami,
jenž přináší utrpení miliónům lidí.
MILUJI SVOU NOSNÍ PŘEPÁŽKU
JEŽÍŠ JE MŮJ ODVAZ
Mayi, viděl si, co si Hammond napsal na auto?
Jo, myslím, že nerozumí tomu, o co se tu pokoušíme.
TOTAL WIPEOUT! BBC 1 - Sobota 19:15 (Fran. show o přežití dobrovolníků v divočině)
Hammonde, že se za to nestydíš!
- Byla to dobrá příležitost, tak jsem se jí chopil. - Ale co to nevýslovné utrpení milionů lidí?
Nevýslovné utrpení milionů lidí? To je náš "rating" opravdu tak dobrý?
Ha ha ha.
Jakmile jsme opustili město, začala cesta stoupat, a to nebylo pro můj Range Rover nikterak dobré.
Pokaždé, když jedeme do kopce, což je teď v podstatě pořád,
tak se můj motor poměrně hodně zahřívá. Pořád mi tady nic nefunguje, když nepočítám odmlžování skel.
Brzy byl motor tak horký, že jsem musel provést radikální úpravu.
Rozsah mého inženýrského génia v podstatě nezná hranic,
neboť jak vidíte, výdechy, které jsem si vyřezal do kapoty
teď slouží jako okna.
Takhle vidím, kam jedu, a motor je v podstatě studený. Dobré, ne?
Dříve nebo později bude muset Jeremy přiznat, že jeho Range Rover prostě nefunguje.
Byli jsme jen 180 km od La Paz, ale před námi teď bylo Camino Del Muerte,
cesta smrti, nejnebezpečnější dálnice na světě.
V průběhu let si tyto rokliny vybraly daň stovky lidských životů.
A aby to bylo ještě horší, tak kapitán "bojím se výšek" neměl auto v pořádku.
- Jamesi? - Ano?
Já sice nevím, jak má Suzuki dělané zadní zavěšení,
ale tlumič je většinou uchycený na obou koncích. Tohle zřejmě už asi moc netlumí.
Teď už to poskakuje jen na pružině.
To bude mít zřejmě špatný vliv na ovládání vozu, když nemá tlumič.
Jsem rád, že jsi mi to řekl tady, Hammonde, na mé oblíbené cestě.
- Chvíli počkej, než znovu vyjedeš. - Co?
Já opravdu nemám rád výšky. Přiznávám, je to moje největší slabost.
Víš, jak vždycky narážíš zezadu do mého auta, což se ti zdá vtipné?
Oh, ty chceš abych jel raději za ním?
Uřiznu ti tu tvoji ***** hlavu. Tady dejte pípnutí, BBC 2.
Tomu rozumím.
Uh, moje auto je jinak perfektní, ale momentálně mi to nestartuje.
Mohl bys mě, pokud ti to nevadí, trochu potlačit?
Takže ty po mě chceš abych tě roztlačil svým autem, teď a tady, na téhlé cestě?
Ano, nemám jinou možnost.
OK, jdeme na to.
Opatrně, opatrně.
Nebyl jsem opatrný tak, jak bych měl být, pardón.
Velmi brzy jsme zjistili, jak si tato silnice získala své jméno.
Dobrotivý bože, to je ale výška!
To je obrovská, obrovská propast.
To je šílené.
Whoa!
Traviny docela překáží ve výhledu, takže nemusíte nutně vidět, jak je to dolů daleko,
pak se ale dostanete do jedné z těchto mezer...
...a v ten moment vidíte, že dolů to je hodně daleko.
Jedna taková mezera je zrovna tady.
To množství prachu nám taky moc nepomáhalo.
Oh, koukněte se na to. To je hodně úzké.
Silničním pravidlům na téhle cestě moc nerozumím.
Vypadá to, jako by se jednu minutu jezdilo vlevo a pak další minutu zase vpravo.
Někdy kamiony zastaví, aby vás nechali projet, jindy zase ne.
Někdy kamion zastaví před vámi přičemž další jede za vámi 3,5x rychleji než zvuk.
Je to absolutně nepochopitelné.
Díky.
Chci předjet tenhle náklaďák, takže musím projet kolem něj,
což znamená jet po okraji.
Dívám se jen dopředu.
Dýchám.
O chvíli později James zpomalil, aby nechal jednoho šíleného místního projet...
To je jeden z těch šílených taxikářů?
...ale já ne.
Oh, bože!
- Pardón, koukal jsem se na ten taxík. - Teď tě tou mačetou rozsekám na smrt.
- Já jsem se díval na ten taxík! - To mě nezajímá. Varoval jsem tě, nebo ne?
James vraždí Jeremyho, ale jinak jdou věci skvěle.
- Díval jsem se na ten taxík. - Ne, nedíval. - Díval jsem se na ten taxík.
- Neohrožoval tě teď tvůj kolega mačetou? - Jo, ohrožoval.
- On byl docela naštvaný, neboť jsem do něj narazil. - To se nestává v programech o oblečení nebo zahradních show.
Jak jsme se dostávali stále výš, stávala se jízda v mé Toyotě skutečně děsivou.
Takhle je na tom moje řízení. Jsem centimetry od smrti.
Volant v podstatě nic nedělá.
Moje brzdy fungují, jen když jedu do kopce, ale to mi zase prokluzuje spojka.
Kvůli tomu prachu nemůžu dýchat.
Oh, bože! Teď mám tedy opravdu strach.
Teď jedeme z kopce, takže brzdy, které do kopce fungují, teď nejsou schopny auto zastavit.
Ugh!
Suzuki na tom nebylo o moc lépe.
- Co se děje? - Zřejmě mám v palivu nějakou špínu z řeky.
- Máš to rozbité? - Nemám to rozbité, jen mi to občas trochu vynechává.
To tvé jednoduché a levné auto je rozbité.
S úmyslem dodržet kodex bratrství Top Gearu, nechal jsem Jamese a Richarda s jejich problémy a odjel.
To jen dokazuje, jak špatně jsou tahle japonská auta vyrobena.
James a já jsme se rozhodli držet spolu.
Ten kolem nás nikdy neprojede. Můj ty bože, on to chce zkusit.
To je šílenec.
Dobře. A jsem v příkopě.
OK.
Tak tohle jsem neviděl.
Whoa-ho! Měl jsem se tomu raději vyhnout.
Dobře.
Ale v podstatě se nic nestalo, neboť mě můj kolega odsud za chvíli vytáhne.
- Momentík. - Co? - Naviják nefunguje.
Po silnici smrti jedu zcela sám. Nemám ani ponětí, kde se teď Ray Mears a Ted Nugent nachází.
Prostě zmizeli. Telefony nemáme, a přes vysílačku se mi nehlásí.
Třeba už jsou mrtví.
Ve skutečnosti bychom mohli být mrtví docela brzy, soudě podle nálady místních obyvatel.
- Hodně štěstí. - Díky. - Vypni ruční brzdu, atd.
Příkopa za chvíli končí, takže už budeš venku.
A je to. Skvělý to člověk.
I když brzy jsem si přál, abych byl zpět v příkopě, neboť na Toyotě se objevil další problém.
Něco je rozbité, tam v tom zadním rohu.
Jízda s tím začíná být už docela nesnesitelná.
Kriste...
Mezitím daleko odsud...
Jsem už 1,700 metrů nad mořem a stále stoupám.
Oh, bože, kříže.
Je tu spousta křížů.
A potom, pod vodopádem, jsem pochopil, proč je tu tolik křížů.
Oh, můj bože.
Ne.
Oh, můj...
Zůstaň tam!
To se sype, sype se to.
A sakra.
Stále jsme byli kilometry vzadu.
Navíc se začínalo stmívat, ale horší bylo, že Jamesův alternátor mu nedobíjel baterii.
Jak dlouho můžeš jet s rozsvícenými světly, než se ti vybije baterie natolik,
že ti zhasne i motor?
Nevím přesně, ale dlouho asi ne.
Pokud mám být upřímný, tak mi ty světla už nějak moc dobře nesvítí.
Bože, to je sebevražda.
Zanedlouho se stalo neodvratitelné.
Mé auto je mrtvé, a bez nové baterie.
Jelikož alternátor byla jedna z věcí, které na mé Toyotě fungovaly,
vyměnil jsem s Jamesem svou nabitou baterii za jeho vybitou.
- Myslím, že by bylo dobré, kdybych ti podaroval svou baterii. - To by bylo dobré.
Ano, bylo by. Tentokráte už ale nepojedeš se zapnutými světly.
Ne, OK. Budu používat baterky.
Ale vydrž chvíli.
OK, čekal jsem až do setmění zde na vrcholku silnice smrti.
A mí kolegové zde stále ještě nejsou, což znamená, že musejí být už mrtví.
Proto jsem jim vytvořil tyto pamatníky.
S upevněnými baterkami
byl toto můj pohled na silnici smrti.
Hammonde, chci ti říct něco, co bych jindy normálně neřekl.
Co?
Prosím tě, neopouštěj mě.
Oh, bože, tato slova mě teď budou pronásledovat. Musím se přes to nějak přenést. Ne, to asi nedokážu.
Další ráno jsme se opět setkali v La Paz,
v nejvyšším a zároveň nejhorším hlavním městě na světě.
Ale když jsme čekali na další instrukce,
byla nálada trochu chladná.
- Připraveni? - Ne.
- La Paz... - Abys věděl, tak já jsem ti stále ještě neodpustil.
To jako my teď budeme zase kamarádi a jen tak zapomeneme, že jsi nás tam nechal, abychom tam zemřeli?
Navíc ty jsi nemohl jít jen tak na hotel, musel sis dát pivo a steak,
- a pak teprve jsi šel s klidným pocitem spát? - Prostě jsem nemohl jít rovnou spát.
A pak si jen tak řekneš svým kamarádům, že ten steak nebyl moc dobrý?
Myslel jsem si, že jste mrtví.
- Udělal jsem vám tam nahoře malý pohřeb. - Co že jsi pro nás udělal? Jel dál?
Řekl jsem o vás pár dobrých slov.
- Takže co máme dělat? Přečti to. - "Mezi La Paz a Tichým oceánem,
se nachází Altiplano, kde vám výška může způsobit plicní otok.
Pak jsou tu Andy, kde můžete dostat mozkový otok.
A pak ještě Atacama, která je 50x sušší než Death Valley.
Nikdy tam nepršelo. Je to nejsušší místo na světě.
a není tam žádný život, dokonce ani bakterie."
Co je plicní edém? Edémy jsou... otoky.
Jsou to otoky orgánů.
Takže hrudník nám exploduje když pojedeme přes Altiplano
A mozek nám exploduje když pojedeme přes Andy.
Vzhledem k tomu, že naše plíce a mozek by mohly vybouchnout v pouštích a horách,
jenž leží mezi námi a Tichomořím,
rozhodli jsme se naše vozy trochu upravit.
Nastal tedy čas najít dobrou dílnu a dát se do práce.
Nebudou mít i "Pavouk v autě", pro Hammonda?
Přes to okýnko není vidět!?
Zůstaň raději u kladiva.
To je precizní sada nářadí. Ale kladivo ti bude stačit.
Další den jsme opustili La Paz dobře připraveni na zkoušky, jenž leží před námi.
Takže, trochu jsem zvedl Land Cruiser. Samozřejmě to šlo velmi jednoduše.
Vytvořil se mi tak prostor pro větší a širší pneumatiky, jenž budu v poušti potřebovat.
Bezpečnostní klec, to je samozřejmost.
Pak jsem se ještě zbavil přebytečné váhy. Přišel jsem sice o dveře,
ale to proto, že byly poměrně težké, a střechu a spostu dalších věcí taky nebudu potřebovat.
Co jsem já udělal jako přípravu na pobyt v poušti je, že jsem si koupil tento okouzlující svetr s kapucí,
jakési staší vojenské kalhoty, a větší kola na moje auto.
Wow, James byl zaneprázdněn.
Woo, ano.
Ty sis to teda upravil, kamaráde.
Jak vidíte, tak jediné, co jsem udělal je, že jsem jsem své auto zprovoznil.
Upravení bratři byli se svými výsledky spokojeni.
- Yeah! - Ah!
- Líbí se mi to. - Miluju to!
Ale po pár kilometrech jejich úsměvy zmizely.
Hammonde, mé auto je horší než předtím.
- Jak to? - Nemůžu ho pořádně ani řídit, pneumatiky se mi zasekávájí o podběhy kol.
A už nemá ani takový výkon jako předtím.
Oh, bože.
To bude zřejmě způsobovat problémy i mému motoru.
Problém je, že když si dáte větší kola, tak to má za následek změnu převodů.
První rychlost je jako rozjíždět se na trojku, pro motor je to těžká práce.
Podstatně jsem si prodloužil převody, takže jsem ho spíš zničil.
Právě mě předjel James v té jeho malé krabici.
A tvářil se arogantně, což se mi moc nelíbí.
Jelikož jsem si své auto opravil,
tak když jsme dorazili na Altiplano,
mohl jsem v klidu relaxovat a užívat si výhled.
Koukněte na tu oblohu.
To je ta nejkrásnější obloha, jakou po dlouhé době vidím.
Jamesi, s větší výškou bude tepleji nebo chladněji? Nějak jsem to zapoměl.
Jsem si jist, že by mělo být tepleji. Ne, ne, počkej. Chladněji.
Je tady jeden způsob, jak zjistit teplotu, a to zeptat se našeho kolegy.
Je mi jasné, o co vám jde. Ale já jsem v pohodě.
Krátce po setmění jsme se zastavili na benzínce.
V obchodě jsme ale našli víc než jen Kit Kat a koláčky.
Počkat. Karamelizovaný Kokain. To je něco, co nenajdete na každé benzínce.
Wow. Tohle si vezmeš a pak dokážeš mluvít celé hodiny.
To si kup.
Faktem je, že sladkosti vyrobené z koky jsou zde legální, neboť je místní
používají na zmírnění účinků chorob způsobených velkou nadmořskou výškou.
Hammond je shledal velmi chutnými.
Jsou dobré, jsou karamelové. Už jsem jich měl šest.
Naštěstí to na něj nemělo žádné účinky.
...všechny věci na stanování, když se tam dostaneme, to vše bylo před M5,
to bylo jako trochu nahoru a pak trochu dolů, a my jsme pak tomu říkali: "Není to trochu nahoru/dolů?"
A mamka a taťka říkali: "Jo". A tak jsme věděli, jak je to daleko od Westonu.
Vždycky jsem si myslel, že Bristol byl trochu zanedbaný, ale teď už vypadá docela pěkně...
Koláče, čipsy, smetana.... A vím, že to nebylo zbytečné, protože...
Nakonec jsme zastavili a utábořili se.
Jamesi... - Ano? Tampony nehoří.
Ale Hammond se stále choval divně...
Výborně, to je nejlepší.
Hammonde, tomu neuvěříš... Co to děláš?
Prádlo z džungle. Právě jsem přiložil.
Jestli se chcete přidat, jste vítáni. Tos měl říct, já jsem...
Vždyť je pálíš? Jo, věř mi.
Nemohl jsem ten zvuk mých zad dál vydržet.
Další den ráno jsme se vzbudili na okraji krásné bolívijské vysoké roviny.
V noci jsme to vidět nemohli, ale teď je to úžasný pohled. Koukněte na to.
- Úplně mi to vyrazilo dech. - Já už nemám žádný dech, který by mi to ještě mohlo vyrazit.
Podle téhle věcičky jsme ve výšce skoro 4,300 metrů.
- Skoro 4,300? - Přesněji 4,296 metrů. - Co je to? - Test nasycení kyslíkem.
Na úrazovce to vždycky používají. Jednu tuhle věc ti dají na prst,
a ono to pak dělá něco, co zjistí, jak hodně kyslíku máš v červených krvinkách.
Neměl bys mít méně než 98 nebo 99.
- Jinak si pro tebe přijde Tina Hobley. - Kolik máš?
- 87. - To je míň. - O hodně míň.
- Kde je ta Tina Hobley? - Ještě to zkus ty.
Vsadím se, že máš méně než 87.
Alespoň vím, proč se necítím moc dobře.
- 89. - 89? Tak to už jsi mrtvý.
Já jsem mrtvý.
- 88, nejsem na tom o moc lépe. - Pokud by jsi šel k doktorovi v Anglii,
- s nasycením kyslíkem na 88, poslal by tě do nemocnice. - 84.
Ve skutečnosti ale to jediné, co bylo v horším stavu než já,
byly úpravy na mém autě.
- Co se stalo? - Zlomila se mi pravá přední pružina.
- Kompletně. Ustřihlo mi ji to na obou koncích. - To je vtip!
Zatraceně!
Tohle by mělo být spojeno s tímhle?
Jo, prasklo to úplně.
Při pokusu opravit prasklé zavěšení...
...se ale objevil další problém. - Upadla ti hnací hřídel.
- Cože? - Upadla ti prostě hnací hřídel.
Jelikož nebylo možno přivolat si servis, trvalo nám celé dopoledne, než jsme to opravili.
Ooh!
Ale nakonec se nám to povedlo.
A nebýt Jamesovy skvělé jízdy přes vesnici...
- Pardón! - Nech to!
...jsme udělali docela pokrok v cestě k Chilské hranici.
Jsem na fantastické poušti, s mými dvěma kamarády.
Všechna auta fungují. Koukněte na to, koukněte na to.
Je to skvělé. Je to dobrodružství.
OK, musím teď zaparkovat.
Zdravím.
Nemám pocit, že by byla ráda, že nás vidí.
Ne, byl to pohled znechucení.
Způsobilo ho Jamesovo auto.
Jo, dává přednost něčemu jinému, bylo jí to vidět na očích.
Chválila mi moji tady vyrobenou pokrývku hlavy.
Jamesi, víš jak jsi před chvílí šel sám na záchod? Jo.
Nebylo to tam, kde ta paní stála? Nevysvětlovalo by to ten její škleb?
Ne, to bylo víc vzadu.
Jo, ale tvoje hovínka cestují. O tom vím své.
Jak to víš? Studoval jsi je?
Ne, ale byl jsem ve stejném okrese, když jsi jedno udělal.
Nicméně nechme hašteření, všechna tři auta jedou.
Což bychom měli oslavit a užít si.
A tak jsme brzy dospěli k velkému milníku.
Už jen kilometr, Jamesi, a máme to. Bolívie.
Pojeďme vedle sebe jako trojice.
Když se podíváte na ty tři auta, nikdy byste nevěřili, že stále ještě pojedou!
Většina vrakovišť by je odmítla.
Na hranicích se nám dostalo tradičního uvítání.
Můj zadek!
Doufám, že nenajdou tampóny. Anebo, v což doufám, viagru.
Po prohledání, zda nevezeme drogy, jsme vstoupili do Chile, kde byl výhled ještě více senzační.
To jsou plameňáci, to jsou opravdu plameňáci.
V divočině jsem je ještě nikdy neviděl. Wow.
Bohužel jsme neustále stoupali.
Připraveni? Ještě 13 metrů.
Ještě 9 metrů.
Už to bude.
5, 4, 3... Jsme tam!
4,600 metrů!
- Ha! - Teď jsme výše než má nejvyšší hora v Evropě,
a my stále jedeme.
Brzy se nám však ale velká výška měla stát problémem.
Avšak další den měl Hammond ještě větší problém...
Oh, bože.
Oh, tak pojď!
Nejde mi vyřadit.
Tohle je trik od samotného Raye Mearse
Snažím se to rozhoupat, abych nastartoval motor... Ah!
Tak a jedem.
Takže na dvojku, srovnat rychlost...
Ooh! Hey-hey! Takže jedeme.
Ale ale - prach. Je to on?
Je to on.
- Je to on. - A zase jsme všichni tři.
Hammonde!
- Oslík žije! - Oh, yeah! Žije.
A na tomhle místě jsme se museli rozhodnout, kudy dál.
Můžeme jet buď touhle cestou,
která je ale velmi dlouhá,
nebo můžeme jet touhle cestou,
která je sice krátká,
ale vede přes aktivní sopku.
Krátká.
- Sopka. - Krátká. - Souhlasím.
- Krátká. - Tak jedem.
A jak jsme stoupali, vzduch byl stále řidší a řidší.
4700 metrů, a my stále stoupáme.
My jsme, nejspíš, nejvýše jedoucí motoristi na světě.
Kromě George Michaela, samozřejmě.
Hammond musí bez funkční spojky myslet víc dopředu.
Musí, i když jeho mozku chybí dostatek kyslíku.
Nejhorší je, když musím před stoupáním podřadit.
Řadit dolů jde totiž hodně těžce.
Musím odhadnout, jak vysoké musí mít motor otáčky a pak zařadit rychlost...
...bez spojky.
James však měl taky problémy.
Oh, bože, chlapci, moje převodovka je zaseknutá.
Ale všechny tyto drobnosti zastínil jeden velký problém.
Až tady, v této výšce, začíná i motor bojovat o vzduch.
Na každý spálený litr paliva
potřebuje 14 litrů vzduchu.
Ale tady už skoro žádný není.
Takže je na tom stejně jako já...
Což znamená, že se mu snižuje výkon.
Tady nahoře mělo Jamesovo auto maximálně 20 koní.
A jelikož jsme nadále stoupali,
začali jsme na tom být všichni stejně jako auta.
Nedostatek vzduchu se na nás začíná projevovat.
Jen mluvit je...težká práce.
Začínám se cítit trochu...
Ježíš...ne...cítím se
opravdu dost divně.
Jakmile se terén ustálil, zastavili jsme, abychom trochu popadli dech.
- Taky se cítíš trochu opilý, ale přitom je ti to nepříjemné? - Jo.
Přesně tak. Moje hlava... Točí se mi hlava.
To byl čas pro drastická opatření.
- Kyanid? - Ne.
Viagra.
Teď je na ní správný čas?
Zdá se, že Viagra, z neznámých důvodů,
zastavuje plicní otok.
- Myslel jsem, že se to soustředí spíš na tu část v kalhotách. - Ano, může to mít vedlejší účinky.
- Spolkněte to. - Jdeme na to.
- Nefunguje to. - Nic se nestalo. - Nemůžu to spolknout.
- Nic se nestalo. - Potřebuju to zapít.
Asi si budu muset nechat zvětšit krk, jestli se mi to nepodaří spolknout.
Zřejmě...nám to zachrání život.
Jo něco nám vyleze z kapsy. To je lepší.
Vidím, za co bychom ho zabil.
Pohřbíme ho s prefabrikovaným náhrobkem.
Promiň to bylo laciný.
Bylo to fakt dobrý.
Oh, bože.
Vzal jsem si Viagru!
Na vrcholu And.
Bohužel to však nemělo žádný efekt.
Bolí mě hlava a začíná mi být špatně.
No tak, pojeď.
Velkou otázkou však bylo...
...kdo odpadne jako první? Auta, nebo my?
Tak pojeď!
No tak.
Každá změna rychlosti je teď velký problém.
Už to moc nezvládám, tlačí mě u srdce.
Prostě potřebuju víc kyslíku.
- Pořád žiješ, Hammonde? - Jo, pořád jsem tady.
Musím jet pomalu, nebudu riskovat řazení na trojku. Asi bych to nezvládl.
Ok, kámo, tak zpomalíme.
Tady nahoře musíme být tým. Tohle už není sranda.
Bože, Jeremy mluví o tom, že budeme spolupracovat jako tým.
To musí být tou výškou.
Ve výšce 5,100 metrů
se Toyota znovu pokazila.
Myslím, že mi odešla převodovka.
James a já jsme zastavili na pomoc.
Ale pak už jsme se nemohli znovu rozjet.
Motor prostě nemá dost vzduchu.
To je vše.
Prostě tu není...er...
James nemůže ani nastartovat.
Mě to taky nejde nastartovat.
Není tu na to prostě dostatek vzduchu.
Pokud nastartujeme Range Rover, který s největší pravděpodobností nastartuje...
- ...tak pak nastarujeme i ostatní. - Dobře. - Jdeme na to? - Tři, dva, jedna...
A jedem!
Roztlačit Range Rover v této výšce nás málem zabilo,
ale jak už jednou ta velká bestie nastartovala,
tak to nejnespolehlivější auto na světě roztlačilo i ty ostatní.
Oh, ano.
Zatraceně.
Brní mi rty.
Mám pocit, že mě to brzy zabije.
Ježíši Kriste, moje hlava!
Ve výšce 5,250 metrů jsme zastavili...zase.
- Hammonde? - Jo?
I když...to auta dokážou, tak si myslím, že já ne.
Nutit se k tomu jet dál je prostě blbost.
- Vážně, musíme to vzdát. - Myslím, že máš pravdu.
Dostali jsme se do skutečných problémů. Takže jsme to prostě otočili a jeli zpět dolů.
Rychle.
4,900. Pořád se necítím dobře.
Dýchání jde lépe.
S každým metrem...
...jede motor čím dál tím lépe.
Mému tělu je také stále více lépe.
Nakonec jsme tedy zvolili delší cestu okolo, až nakonec, opilí kyslíkem,
jsme se dostali na druhou stranu And.
Vzduch!
- Je tak...tak podceňovaný. - A takový hustější.
Je to jako dýchat polévku.
Můžeš si ho kousek ukousnout a sníst.
Je to jako nektar pro plíce.
Je tu ale jedna věc, co mě právě napadla, chlapci.
Co?
Kde to sakra vlastně jsme?
Byli jsme na poušti Atacama,
kde není žádný život.
Ani na buněčné úrovni.
Richard Hammond byl nejmenší žijící organismus na kilometry daleko.
Prostě tam nebylo naprosto nic.
Až...na jednu cestu.
Oh, ano.
Pan-americká dálnice.
Jede se po ní hladce.
A ten obzor je velkolepý.
Teplota je nízká.
Ale hnát se tryskem dolů z kopce bylo příliš
pro úpravy na Hammondově Toyotě.
Raději zastavím. Oh, bože.
To neznělo dobře.
- Něco jsi zaslechl? - Oh, to jo!
Oh, sakra.
Myslím, Jamesi, že můžu s klidem prohlásit,
že mi upadla hnací hřídel.
Ale hnací hřídel byla jen polovinou problému.
- Co je rozbité? - Diferenciál.
- Je zničený? - Úplně vybuchl.
Dobrý Bože. Jsem překvapen, že ti to auto neudělalo kotrmelec.
Ve vysílačce jsem zaslechl, že Richardův Land Cruiser
má vážné problémy.
Naštěstí, TopGearovský Orang-utan se rozhodl nezastavovat a nepomáhat.
Díky tomu jsme s Jamesem dali Toyotu rychle dohromady.
Trochu jsme to upravili. Teď už to funguje.
Už mám v podstatě jen přední náhon, tedy jako bych měl jen přední nohy,
kterými se tahám dopředu, ale pořád jedu.
Měli jsme to už docela blízko k Tichému Oceánu, naší cílové stanici.
Nemůže být pochyb o tom, že to byl náš nejtěžší úkol vůbec.
To bezpochybně. Skoro nás to zabilo,
a téměř i naše auta.
Je až neuvěřitelné, co tato levná auta dokázala.
Koupili jsme je přes internet, a pak se s nimi prosekali Amazonským deštným pralesem.
Projeli jsme s nimi i nejnebezpečnější cestu na světě.
Stále fungovaly, i když se jejich řidiči při průjezdu přes Andy porouchali.
Nejen, že je respektujeme. My je milujeme.
Mám medvídka, kterého mám od narození.
Upadla mu jedna jeho ruka, chybí mu jedno oko,
hlava mu upadla tolikrát, že už to raději ani nepočítám.
Pro vás by to bylo jen bezcenné haraburdí.
Ale pro mě...pro mě je důležitý,
a ten samý příběh má i tohle auto.
Ano, jízda je hrozná, trochu hlučná, řazení na tom taky není nejlépe,
a občas se i bojím, že se převrátím,
ale to je všechno v pořádku, neboť to auto zvládlo vše, co jeho velcí spolubojovníci.
Zklamalo mě jen tehdy, když jsem zapadl v řece.
Myslím si, že tento odvážný malý vůz zvládl úplně vše.
Už od samého začátku cesty, když jsem ho už na raftu nemohl nastartovat, jsem si pomyslel: "Ach, ne."
Jedno jsem však nevěděl. Jak to auto bude rozhodnuté to všechno projet.
Tohle auto je jako Černý Rytíř
v Monty Pythonovi,
kde bojují s meči, přičemž mu odseknou ruku.
"Ne, ne, to je jen škrábanec!" Je to úžasné malé auto.
Jak se náš vyčerpaný konvoj přibližoval k pobřeží,
začala cesta opět stoupat.
Už jen 64 kilometrů k moři a přesto jsme ve výšce 700 metrů.
Každou chvílí by to mělo začít klesat!
Jenže nezačalo.
Stoupání neustále pokračovalo.
Cítím... cítím...
...vařící se motor.
Je na druhé straně nějaké klesání? Protože už jsme skoro u Tichého Oceánu.
A navíc jsme ve výšce 1200 metrů.
Brzy však, i když jsme sjeli z dálnice a jeli přes písečné duny do cíle,
nás, bohužel, čekala další překážka v cestě.
Jedna velká překážka.
Tak počkat.
Whoa, moment.
- Koukněte, jak je to strmé. - Bože můj.
Už chápu, proč nám řekli, že si máme koupit 4x4.
- Er...já ale jedu jen na tři. - A já jen na dvě.
- Co když zapadneme? - Když zapadneme a začneme se otáčet,
tak šance, že to přežijeme...jsou nulové.
Proto jsme se rozhodli vyzkoušet si to nejprve na menších dunách.
Jste připraveni, chlapci?
- Připraven. - Připraven? - Ano.
Tři!
- Dva! - Počkat, počkat.
Dej mi sílu. Dej mi sílu.
Co?
- Ještě než vyrazíme, tak jsem chtěl říct... - Do háje.
- Ne! - Oh, *****!
Můj oslík!
Upadlo mu kolo.
Au!
Oslík byl mrtev.
Ale v některých ohledech se mi ulevilo.
Například to znamenalo, že už jsem nemusel sjíždět ty duny.
To je úplná, úplná, úplná blbost.
To bych asi neudělal ani v novém Range Roveru.
Jamesi, jsi připraven?
Ano, pojedu na dvojku, Jezzo.
Dvojka, nízký převod a uzamknout diferenciál. Máš to?
- Nemám uzamykatelný diferenciál. - Hodně štěstí, chlapci.
Tři...dva...jedna...a jedem!
Oh, můj bože.
Nevím...Oh, Ježíši...Nevím, jak mám natočená přední kola.
Tak to si nemyslím.
Nějak se mi to otáčí na bok.
Neopovažuj se jet znovu bokem!
Mělký písek byl noční můrou, a navíc na prudkém svahu,
což znamenalo boj o udržení kontroly nad autem.
Jeď rovně, ty kovová ****.
No tak!
Tak pojď. Oh, tohle začíná být docela rychlé.
Jsem v 900 let starém a naprosto zničeném Range Roveru.
Už to končí. Vyrovnává se to.
Vyrovnává se to.
Argh! Jsme dole!
Jsme dole!
Ano!
Opět jsme dokázali, čeho jsou tato auta, i když už poměrně stará, schopna.
Tedy, alespoň dva z nás.
Ale když jsme se konečně všichni opět setkali na okraji oceánu,
Hammond stále věřil, že si vybral dobře.
- Chceš se se mnou hádat...? - Je vynikající. Jen mělo velmi těžký život.
Zemřelo šlechetnou smrtí, a myslím, že i statečně.
To je blbost. Vždyť bylo neustálým zdrojem problémů a zpoždění.
Vždyť už to byl starý dědeček s artritídou, co byl porážen každý den svého života, prostě nemocný starý osel.
Tihle dva jsou taky dědečkové s artritídou, ale jsou tady,
kdežto tvůj Land Cruiser je 850 metrů odsud, támhle nahoře.
Navždy. Můžu vznést verdikt na Suzuki,
neboť dobře vím, co si myslíte? Odvážné malé auto.
- Několikrát vám pomohlo. - Souhlasím. - Technicky vzato, nikdy se neporouchalo. - Dobře...
Ale na druhou stranu, nepřebrodilo řeku.
Ale chtěl bych jen říci, že nejdůležitější je...
- Mm-hm. - ...že jelo mizerně.
Ano. A vzhledem k tomu,
že ti skoro zničilo páteř,
a protože to tvé tady není,
máme překvapivý závěr této show.
Ukazuje se, že nejvíc nespolehlivé auto na světě...
...je nejspolehlivější auto na světě.
Jo. To je fér.
Dámy a pánové, představuji vám Range Rover.
- To jsem opravdu nečekal... - To nikdo nečekal.
No tak, vždyť můžeme být hrdí. Hrdí na to, že je to auto britské...
Původní překlad z roku 2010 od Riczosh Doplněno 2013 Neo_Moucha TGTT