Tyto titulky Vám přináší PolymeryFT - www.polymeryft.cz studium s dávkou nadšení - sponzor překladu
TGTT©2013 v1.1
Dobrý den, zdravím vás a vítejte.
Děkujeme vám, díky, děkujeme vám moc.
U Mercedesu kdysi dávno začali vyrábět
výkonnější AMG verze z obyčejných verzí.
A pak začali vyrábět výkonnější verze z výkonnějších verzí.
Označovali je jako Black
a posledním autem, které prošlo úpravou, je toto... SLS.
SLS jsem již řídil mnohokrát, ale nikdy jsem si nepomyslel,
"Víte co? Mělo by dostat větší výkon."
A to je přesně to, co udělali.
Standardní verze má 583 koní.
Tohle jich má 622.
A mezi techniky je 622 koní považováno za hodně.
Je toho asi tolik a rostou z toho chlupy.
Není ale jen výkonnější, je také o 70 kg lehčí,
a to díky kapotě z uhlíkových vláken a titanovým výfukům.
Takže nyní to z 0 na 100 trvá 3,6 sekundy.
A maximální rychlost se blíží hranici 322 km/h.
Aby SLS Black mohl takovou rychlost zkrotit,
je osazen velkým zadním křídlem a elektronickým diferenciálem.
Výsledkem je, že v zatáčce odpadají obavy,
že ji buď neprojedete, nebo vyjedete pozpátku.
Což radikálně mění charakter SLS.
Standardní verze je k smíchu.
Pobíhá si a vrtí ocasem jakmile přiblížíte nohu k plynu.
Víte, že ho udělali, aby byla kola zábavnější.
Ale tohle, to udělali, aby kola byla rychlá.
A když začnete zatáčet, je daleko více soustředěné a kontrolované.
Je to vážné auto.
Vsadím se, že nezná žádný vtip, ani jeden.
Ale samozřejmě, pokud vypnete kontrolu trakce
a šlápnete na to, začne zlobit.
Ale okamžitě vám dojde, že se mu do toho nechce.
Nelíbí se mu to.
"Jsem vážný závoďák, Angličane!"
"Neřiď mě svými klaunskými botami!"
Naštěstí, i když se jedná o vážný závoďák, Mercedes necítil
povinnost udělat interiér pustý jako švédskou kriminálku.
Pořád tu máte navigaci, klimatizaci a spoustu tlačítek, které... něco dělají.
Takže je luxusní, rychlé a velmi, velmi dobré,
ale dnes je zastíněno...
tímto.
Z části proto, že se jedná o první auto s vlastní výstražnou vestou,
a z části kvůli jeho 739 koním.
Chtěli byste je slyšet?
Dobře, tak si zvyšte hlasitost a poslouchejte.
Přivítejte všichni první elektrický supersport na světě.
Jsem šokovaný.
Je tak tiché, jako knihovna pro kostelní myši.
Ve skutečnosti je tak tiché, že v nastavení zvuku lze zapnout
zařízení generující šum, abyste zůstali vzhůru.
Zkusím to zapnout.
Vždyť to vůbec nefunguje. Jen to hučí.
Není to ale konec světa,
protože tu je něco dalšího, co vás udrží vzhůru.
Přepnete ho do SPORT+ a sešlápnete pedál.
Dobrý Bože! Jedu 160 km/h.
190.
210.
230.
Neskutečné! Poslouchejte.
Abych zjistil, jak je rychlé, postavil jsem ho ve sprintu
proti jeho benzínovému dvojčeti.
Mám o 117 koní více, než on,
ale pořád nevěřím, že vyhraji, protože tady dole je 864 baterií,
takže je o půl tuny těžší.
A je na elektřinu, jako mixér, nebo baterka.
A jak by mohla baterka porazit 6,2 litrovou V8?
Tři, dva, jedna.
Není to baterka!
Je to zdivočelý králík!
Co, ve jménu Božím, tohle pohání?
Tak takhle elektrické SLS vypadá pokud sundáte jeho výstražnou vestu.
A tohle je ten důvod, elektrický motor.
Velký jako meloun,
s jednou pohyblivou částí a v momentě, kdy sešlápnete plyn
vyrobí spoustu točivého momentu.
Všechna elektrická auta G-Wiz, Nissan Leaf, všechna,
takový mají, ale SLS má čtyři.
Na každé kolo jeden, takže je to čtyřkolka,
a také má odpružení push-rod jako mají formule 1,
a také, díky všem těm bateriím přidělaným na páteři podvozku,
nízké těžiště.
Takže teoreticky
by mělo s tou nesmírnou silou držet krok.
V režimu COMFORT je to jako v každém jiném autě,
ale po přepnutí na režim SPORT
se začnou dít nějaké elektronické čáry.
V zatáčce motor předává výkon na vnitřní kola,
a cítím, jak se to děje.
Používají něco jako brzdění, aby auto drželo směr.
Cítím, jak auto táhne dovnitř.
A pak tu je systém, který předává šťávu do baterií
pokaždé, když zpomalíte, takže to vypadá jako brždění motorem.
I když tu žádný není.
A pak tu je počítač, který rozhoduje, kolik má na které kolo poslat výkonu.
A výsledek je...
něco, co jsem ještě nikdy předtím neřídil.
Je lekavé a nervózní. Je jako plnokrevník.
Je úžasné.
Takže si to shrňme.
Okamžitý točivý moment, brutální výkon, fascinující rychlost,
kvalita Mercedesů, žádný hluk a nulový účet za benzín.
Zní to jako ze snu, ale má i své nevýhody.
Například dojezdová vzdálenost.
Pokud byste s ním chtěli jet z Londýna do Manchesteru,
museli byste zastavit ve Stoke-on-Trent a strávit 20 hodin nabíjením.
Mercedes tvrdí, že v plném tempu není schopno
zajet dvě kola na Nürburgringu. A mají pravdu.
Jezdím tu teprve sedm minut
a 44% šťávy už je pryč.
A je toho více.
Elektrické SLS stojí 360 000 liber (10,8 mil. Kč),
za tu cenu můžete mít SLS Black a 90 000 litrů benzínu,
což by stačilo na cestu odtud...
až na Měsíc.
Takže byste museli být hodně hloupí, kdybyste dali přednost žlutému autu
před V8-čkou.
Ale když nebude na výběr, až dojde ropa,
tohle auto nám dává naději, že rychlé stroje budou žít dále.
- Moc pěkné. Ale počkej. - Co?
Tvrdíš, že jsi po naší dráze řídil elektrické auto a nerozbilo se?
Ne. Večer se na přístrojovce rozsvítila červená kontrolka
- a bylo po všem. - A teď funguje?
- Funguje. - Zajímavé,
protože mám myslím pravdu, když řeknu,
že tu poprvé máme benzínovou a elektrickou verzi stejného auta.
- Ano. - A mě vskutku zajímá, které bude na trati rychlejší.
To i já.
A abychom to zjistili, musíme ho samozřejmě
předat našemu ochočenému závodníkovi.
Říká se, že také má tlačítko, po kterém pak hučí...
a pokud by hrál za Manchester, byl by mu věrný,
protože není trouba s hlavou jako brambora.
Víme, že to je náš Stig!
A už odstartovali! Elektrické auto vyrazilo rychleji,
ale V8 má vyšší maximálku. Teď už jedou do první zatáčky.
Výkon elektrického auta právě ovládá počítač,
Black se spoléhá na Stigovu pravou tlapu.
Dobře, Chicago, často tu mají Blacky příliš točivého momentu,
takže jsou nezvladatelné, tenhle ho má ale méně.
Podívejme se, jak si poradí s Hammerheadem, velmi pěkné.
A ten krásný zvuk.
Rozhodně lepší, než má elektrické auto.
Stig v něm hudbu neposlouchá,
protože si šetří šťávu.
Teď do Follow-through, šance je pořádně rozjet
a kolem pneumatik pěkně rychle.
Ještě dvě zatáčky.
Tvrdě na brzdy, benzíňák trochu skotačí,
už jen Gambon, už tam jsou, Blacku se kouří od pneumatik
a už jsou v cíli!
Takže...
elektrické auto...
1:21.7, takže přijde sem.
Úžasné, podívejte, stejně rychlé jako V10 R8, která je pěkně rychlá.
Dinosaurus,...
1:19.0. Je to tam!
Stejně jako Enzo!
Mě to nepřekvapilo! Mě ne.
To je úleva. Dobrá, pojďme dále,
protože je čas na zprávy.
Ano a začnu postojem vlády k omezení rychlosti.
To už tu bylo minulý týden.
Ano, stejně tak i předminulý, předpředminulý a i ten předtím
a vždycky to vystřihli.
- Jo, je to tak. - Ale tento týden mám mazaný plán, aby nemohli.
- Nepovídej. - Ano, mám, jen vydrž.
Počátkem roku vláda řekla,
že zvažují zvýšení rychlosti na dálnici na 130 km/h.
No a nový ministr dopravy, Patrick McLoughlin,
nedávno oznámil, že k ničemu takovému nedojde.
- Což je ale úleva. - Cože? Proč?
Zamysli se nad tím, protože kdyby ji zvýšili na 130,
Daily Mail by byl šťastný, všechny charity za bezpečnost také a musel by říct,
"Dobrá, potřebujeme více hlídek, více kamer, více helikoptér s raketami,"
aby lidé 130 dodržovali,
což je ale stále o 20 km/h pomalejší, než jezdíme teď.
Máš naprostou pravdu. Lidé na dálnicích jezdí 150 km/h.
A přesto, pokud se nepletu,
jsou Britské dálnice statisticky nejbezpečnější v Evropě.
Je to tak. Dnes ráno jsem provedl experiment
a jel do studia po dálnici přesně 110 km/h.
Nejezdíš snad po dálnici vždycky tak?
Ano, jezdím. Ano, jezdím!
Ne, nejezdím. Obvykle jedu o něco pomaleji.
- Opravdu? - Ale kvůli mému experimentu jsem zrychlil na 110.
25 km jsem jel 110.
- Zkus hádat, kolik aut mě předjelo. - Hádám, že moc ne. - 103.
- Takže všichni. - Přesně. Úplně všichni.
Takže děkujeme, pane McLoughline, že jste ponechal
omezení na 110 km/h, protože my teď můžeme dále jezdit 150.
- A to je konec zpráv. - Cože? Už?
- Teď už to vystřihnout nemůžou, ne? - Už chápu.
Byla v nich jen jedna věc. To projde.
Dobré. Dobrá práce.
A teď pojďme na něco dalšího, co nemohou vystřihnout,
protože jsem si jist, že se všem doneslo,
že v Británii poslední dobou dochází k záplavám.
A to z mnoha důvodů.
Zaprvé, hodně lidí dnes kupuje Toyoty Prius,
které ochlazují Zemi, a způsobují tak více dešťů.
Také se staví mnoho domů v záplavových oblastech,
takže se voda nemá kam rozlít.
Ano a proto tak často vídáme fotografie zaplavených měst.
Tewksbury, Haywards Heath, Doncaster, všude se to stalo
a když se na ně podíváme, můžeme vidět spoustu utopených aut.
Což nás přivedlo k zamyšlení.
Existuje něco jednoduchého, co zachová auta v provozu,
i když je na ulici metr vody?
Přidělat motor, jako u našeho auta pro přeplutí kanálu La Manche, samozřejmě nestačí,
protože lodní šroub by narážel do městských překážek
a nemůžete použít ani vesla, protože by to bylo vyčerpávající.
Vše vypadalo beznadějně, ale pak jsem dostal nápad.
Myslím, že tohle je ideální přeprava pro zaplavené město
jako Doncaster nebo Tewkesbury, protože vznášedlo jednoduše
klouže přes značky, zábradlí, krávy, prakticky přes všechno.
Pánové, představuji vám...
budoucnost.
- Tohle?! - Chceš naznačit,
- že pokud může být vaše město zaplaveno... - Ano.
- všude mám jezdit vznášedlem pro případ, že k tomu možná dojde. - Ne
Dobře, vznášedlo během záplav, ale navrhují připevnit na spodek kola,
a pak je z toho normální auto!
Ne, není! Je to vznášedlo s koly vespod.
Nebo mám jiný plán.
Obstaráme auto, které proměníme ve vznášedlo jako je tohle.
- Dobrý Bože. - Ne, na tom něco bude.
Když se nad tím zamyslíš, auto už má kola a motor
a místo pro pasažéry a místo pro zavazadla,
takže potřebujeme jen přidat další motor pro vznesení se.
- A další motor pro tah... - No vidíš.
- ...a sukýnku kolem spodku. - Bude to muset být velké auto.
Mercedes S-Class je velký.
- Rolls-Royce Phantom je obrovský. - Ale drahý.
Maserati Quattroporte, ty lze pořídit za babku.
Můžeš tam strčit tři motory, sukýnku a všechno potřebné.
Zatímco Hammond vyrazil najít správný vůz,
já trávil čas zdokonalováním svého řízení vznášedla.
Sakra, to jsem nečekal.
James měl namířeno do tajného Top Gear centra pro obojživelné vozy
v Yorkshirském městě Penistone,
kousek za Teskem v ulici Sv. Mary.
Zatímco si Jeremy hraje na dětském hřišti,
ukážu vám pár úplných základů vznášedla.
Představte si ho zepředu, je tam,
jako základ, plošina, kde sedíte.
Uvnitř je obrovská vrtule,
která fouká dolů a vytváří tak vzduchový polštář.
Chytrá věc je, že ho udržuje pružný lem kolem dokola,
který ho tak trochu sám udržuje,
protože určité množství vzduchu z polštáře po stranách uniká...
O hodně, hodně později...
...takže pro pohon máte obecně jiné...
Bohužel než James dokončil svou zajímavou přednášku,
dorazil Hammond s vozem.
- To ale není auto, že? - Ne, je to Fod Transit a je skvělý.
- Ukážu ti ho. - Vážně?
Tady vpředu je motor pro pohon předních kol.
Za ním jsou sedadla a místo pro nás. Za ním je místo pro naše zavazadla.
A zde je místo pro motor pro vznesení se
a vzadu je místo pro další motor pro tah.
Co?! Prakticky je to hotové vznášedlo, už ho vidím.
Nic víc nepotřebujeme.
S dodávkou zaparkovanou v dílně...
A zastavit!
...Richard začal pracovat na zabudování dvou motorů z motocyklu,
které zajistí vztlak a tah.
Já zatím pěkně postupoval s vytvářením lemu,
dokud nepřišel expert na řízení vznášedla...
- Promiň! - Díky!
...a okamžitě si začal stěžovat, že nebudeme mít dostatečný výkon.
Není dost velký. - Je. - Není, je prťavý.
Má 90 koní a má zajistit pouze vztlak.
- Další motor s 90 koni mám pro tah. To je hodně. - Opravdu?
- Jaký má výkon tohle? - 35 koní. - A to je pro vztlak i tah.
Nezapomeň, že mám dva motory. Nahoď je a uvidíš, co to umí.
- Počkej. - Tak tohle udělá 35.
- Vidíš? - Takže my máme... - Mnohonásobně víc.
Tady jich je 35 na obojí. A ty jich máš 180.
- Jo, přesně tak. Proti tvým 35 máme 180. - To je víc než dost.
S vyřešenými otázkami kolem výkonu jsme se dali do práce.
Pak jsem ale na zkušebním polygonu objevil problém.
Co děláš?
No zdá se, že jsou povrchy, na kterých to nefunguje.
Na dřevě i na vodě je to v pořádku.
Je to měřítkem. Ty kamínky jsou s tím v porovnání obrovské.
Když ho zvětšíš...
Ale když se nad tím zamyslíš,
naše vznášedlo potřebuje překonávat,
- kostely... - Celý kostel ne!
I přes mé obavy práce pokračovaly.
Mým plánem je řídit dodávku jako obyčejné vozidlo
a vznášedlový mód z tohoto místa.
Brzy byly motory zabudovány,
zbytečně těžké předměty byly odstraněny a naše dodávka byla připravena.
Pánové, Christophere Cockerelle, Barnesi Wallisi...
Frede Whittle.
- To byl Frank. - To je jedno.
Všichni se teď budou třást v temném stínu naší velkoleposti.
Je to naprosto, naprosto geniální.
Vše vám ukáži, na bocích můžete vidět lem,
který vyvěsíme při přepnutí na vznášedlový mód
a vzadu, podívejte se sem, uprostřed lodi je namontovaný
druhý motor vytvářející vztlak.
A tady vzadu je třetí motor - vytvářející tah.
A pak vrtule, směrovka - je to vlastně docela hezké.
Ale bude fungovat?
Abychom to zjistili, vyrazili jsme do ulic Penistonu.
Co považuji za klíčové je to, že 364 dní v roce
- musí být jenom autem, že ano? - Jo. - Ano.
Prostě něco na nákupy, vození dětí do školy
a v tom je úplně perfektní.
Projíždíme se po Penistonu...
A nic mi neříká, že je na něm něco zvláštního.
Co si ale neuvědomují je, že až se řeka Penis vyleje z břehů,
- my budeme připraveni takovým způsobem, jako nikdo jiný. - Jo.
- Počkat, co jméno? O něm jsme ještě nepřemýšleli.
- Bob. - Transit Fan.
- Transit Fan! - Jo. - To se mi líbí.
A nebo mu můžeme říkat vznášdodávka.
- To tak nějak říká, co umí. - Doslova a do písmene, ne?
Jo, vznášdodávka!
Po zjištění, že na silnici funguje dobře,
jsme našli nedalekou nádrž pro test na vodě.
-Ideální. - To bude stačit.
Po pouhých 90 minutách byl lem svěšen,
vodotěsná úprava motoru na svém místě
a všichni tři jsme si odškrtli vše ve formuláři o bezpečnosti práce.
- Vzrušující. - To ano. Já budu řídit vznášedlo.
Nemůžu chodit.
Za shromáždění obrovského davu jsme startovali.
- Richarde Hammonde... - Ano! - Přepni na vznášedlový mód. - Je to tu!
- Dobře, nejdřív nahodit vztlakový motor. - Ano.
- Ano! - Stoupáme! Vznášíme se.
- Zapnout motor pro tah! - Jdeme na to!
- Tahový motor běží. - Ano!
Pohybujeme se. Pohybujeme se!
Funguje to!
Jdeme na to.
A nyní přechod mezi souší a vodou!
- Víc vztlaku, Hammonde, víc vztlaku! - Dávám tomu plný plyn!
Přidej, Hammonde, přidej!
Hammonde, větší vztlak!
Držte se!
Proč se to stalo! Musíme ho zachránit, honem!
Máme tu vzadu trochu potopu.
- Když říkám trochu, myslím tím celkem velkou. - To byl plný výkon?
- Nedal jsi dostatečný vztlak! - Víc to nešlo.
Vjel jsi do vody moc rychle. Zaplavilo se.
Výborně, takže zpátky k rýsovacímu prknu.
Tak to byla úplná katastrofa
- a za všechno může Hammond. - Proč já?
Protože jak bylo předpovězeno, motory neměly dostatečný výkon.
Ne, problém byl, a nečekal jsem, že to někdy řeknu,
že Jamesova sukně byla příliš krátká.
Ne, ne, to tedy odmítám, vše bylo v pořádku.
Problém byl, že vletěl do vody jako vždycky,
jako imbecil.
Ať tak nebo tak, byl to absolutní neúspěch,
ale ani Barnes Wallis se tváří v tvář osudu nevzdal,
a jak později uvidíte, ani my to nevzdali.
Nyní je čas posadit hosta do našeho auta za rozumnou cenu.
Teď je ale čas posadit hvězdu do našeho auta za rozumnou cenu.
Můj dnešní host je v poslední době známý svými obrovskými kotletami
a určitě byste si s ním nechtěli potřást rukou
Ale nebojte, není to John McCririck. (velmi extravagantní britský komentátor)
Ve skutečnosti je to, Wolverine.
Dámy a pánové, prosím přivítejte Hugh Jackmana!
Jak se daří?
- Posaď se. - Díky.
Ruce mám v pohodě.
- Máme tu dnes hodně rozesmátých lidí. - Usměvavé, zpocené tváře.
To miluju, mám pocit, že jsem v Austrálii. Díky.
Jsme rádi, když se tu naši hosté cítí jako doma,
- takže líbily se ti letošní Ashes? - Jasně!
Nebo bychom měli raději mluvit o turné Lions?
Nebo olympiádě nebo Andy Murraym. Co se to děje v téhle zemi?!
Od chvíle, co jsem sem přijel, vyhráváte v každém sportu
- Říkám si, hele, něco je špatně! - Dali jsme si jen pár let pauzu.
Ale tohle horké léto se mi moc líbí
Jezdím sem už mnoho let, moje rodiče jsou z Anglie,
a už od mých 12, kdy jsem tu byl poprvé,
každý mluví o létě roku 1976.
A já si tak říkám, v jaké to jen žijete zemi, když tu každý připomíná léto 1976?
A konečně to skončilo.
- Ale první půlku letošního léta jsi určitě prošvihnul. - Jo.
To bylo PÍP...
Za chvíli se samozřejmě přesuneme k Wolverinovi,
k novému filmu, ale když jsi vyrůstal,
z toho co vím, jsi chtěl účinkovat v muzikálech.
Tvé poslední účinkování v Bídnících se více podobalo tomu,
kam jsi chtěl směřovat. Je to tak?
Ano. Zvláštní, ale vždycky to tak bylo.
A hudební část muzikálů pro mě byla vždy dost překvapující.
Účinkoval jsem v pár významných muzikálech, ale opravdu mi to nešlo.
Vzpomínám například na West Side Story
pro Eastern Suburbs Musical Society.
Nedokázal jsem zazpívat tři nejvyšší tóny.
Hrál jsem Tonyho a...
♪ Maria, Maria... ♪ A pak to jde fakt vysoko.
Nevěřím, že jsem to každý večer na pódiu dokázal.
♪ Maria, Maria, Ma... ♪
Koukám se zpátky do kulis…
♪ Maria! ♪
Opravdu chytré.
A všichni přátelé mi pak říkali "Ten zvukař stál fakt za prd, kámo."
"Tys byl skvělej, ale v klíčovém momentu Tě ustřihli!"
Byl jsi slavný ještě předtím, než se objevil Wolverine
ale co tě přimělo k tomu říct, "Jasně, chci hrát ve filmu..."
který je součástí komiksů o X-Menech?
Je to zajímavé.
Když jsem poprvé dostal roli Wolverina,
vzal bych ji, ať to bylo cokoliv.
V té době jsem neměl jinou práci, ale neuvědomil jsem si
jak dobrá příležitost to byla. Moje žena mi řekla:
"Nemůžeš v tom hrát. Je to směšné"
Dostal jsem scénář a ona si četla moji roli:
"Wolverine vycítí nebezpečí a z rukou mu vyjedou drápy. Střih!"
A ona řekla, "To je přeci směšné. Hraješ v Royal National Theatre v Londýně,
"a teď budeš mít drápy."
A když se dosmála, tak řekla, "Je to na tobě!"
Jediný okamžik za 18 let, kdy se mýlila.
A na Top Gear se nedívá, takže to můžu říct.
- Takže, Wolverine, v kinech je nový film. - Ano. - Řekni nám o něm.
Film se odehrává těsně za X-Men 3,
Wolverine je úplně na dně.
Skoro už složil přísahu že nebude Wolverine,
protože kamkoliv jde, lidé, které miluje, umírají.
Je naplněn bolestí a lítostí, sebedestrukcí,
a vše, co ho dělá úžasným, mu zároveň i velmi ubližuje.
V takovém stavu ho najdeme v Japonsku.
Příběh je založen na nejlepším komiksu, který byl kdy napsán.
Japonská sága neboli příběh samuraje.
Musí se podívat dovnitř sebe
do svého nitra a vybrat si, kým chce být.
Nicméně, mám tu ukázku z filmu, kterou bychom rádi pustili.
Můj zaměstnavatel by chtěl poděkovat za záchranu svého života.
Chci ti to oplatit, Logane.
Můžu ukončit tvoji nesmrtelnost.
Učiním tě smrtelným.
Neuzdravuju se jako dřív.
To jsou všichni, které jsi přivedl?
Tvůj dědeček mě nazval roninem -
samurajem bez pána...
který nemá důvod žít.
Měl pravdu?
Tak to je ono.
Viděl jsem to před pár dny.
Díky.
Jedna z věcí, které jsem si ve filmu všiml, byla,
že tvůj účes byl mnohem méně extravagantní než dřív.
No, spolky na ochranu životního prostředí po nás šly
kvůli množství spreje, který jsme na ten účes spotřebovali.
Ozónová vrstva se určitě opět objevila.
- Zcela. - Takže to by bylo, jdeme dál.
Hodně jsi filmoval v Japonsku.
- Ano. - Není to skvělá země?
Miluji Japonsko. Byl jsem tam už asi 11x.
Miluju jejich zvyky, důraz na detail, jídlo.
Taxikáři nosí rukavičky.
Všichni jsou slušní a všechno je…
- Ale udělal jsem tam pár faux pas. - V Japonsku? - Ano.
Nejhorší byl v onsen lázních.
Byls někdy v onsens lázních?
Přesně vím, co myslíš. Nebyl, mám moc malý penis.
- Aha. - Víš, co tím myslím?
Ne!
A je to tu!
Každopádně, pokud jste tam nebyli, jsou to přírodní horké prameny,
jsou neuvěřitelně horké. Je to součást jejich kultury.
Je to úplná procedura, dáš si věci do skříňky,
oblékneš si plášť, nazuješ přezůvky,
a jdeš dovnitř, bez ničeho.
Dají vám jen malý ručníček, vyrobený z flanelu, nic víc.
Horko jak v pekle, všichni se tam procházejí úplně nazí
Byl jsem tam asi tak hodinu.
Mají tam malý studený bazének, abyste se mohli zchladit.
Takže, namáčím ten ručníček ve studené vodě a dávám si ho na hlavu,
abych se ochladil. Sedím si a všichni okolo se na mě divně dívají,
tak si říkám, "To je opravdu zvláštní, co se děje?"
Až nakonec, jeden chlápek, který seděl u bazénku začal dělat...
A já říkám, ne kámo, na to já nejsem...
Odpověděl jsem, "Oh, vážně...? Oh, ano! Ručníček patřím se, chápu!"
Jen jsem se tam tak procházel, "Woo, hey!
"Jak se máte? Jak to jde?!"
Chtěl jsem se tvé historii aut vyhnout, protože jsem viděl, že v dětství....
Strávil jsi dětství na cestách po Austrálii na zadních sedadlech Volva.
Táta si ho pořídil, protože pracuje jako účetní
a doslechl se, že to jsou nejbezpečnější auta.
Vzadu byla malá sedadla s obrácenými opěradly
a já jsem strávil v podstatě celé dětství buď tím, že jsem dělal opičky
na auta za námi nebo skoro zvracel,
protože jsem měl vedle sebe malý chladicí box nacpaný jídlem.
Můj táta byl opravdu spořivý, takže sbalil jídlo na celý týden
a měli jsme ho pak v autě při teplotách, jakou jsou tyto.
Měl jsem na tom boxu nohy,
a pak jsem smrděl po jitrnicích a podobných věcech.
Měly tvoje děti někdy období zvracení v autě?
Moje dcera trochu ano.
Když výrobci aut zmiňují rychlost, jakou auto zastaví ze 100 km/h na nulu,
tak když dítě řekne: "Je mi trochu špatně", hned to jde rychleji.
Protože když se dítě pozvrací, auto je pak na odpis.
Ano, na okamžitou výměnu!
Není šance! Ani náhodou!
Takže, dnes jsi přišel,
- v teplotách velmi podobným těm v Austrálii. - Jasně.
Chci tím říct, že je fakt vedro a to je trochu problém,
protože naše auto za rozumnou cenu, jede mnohem rychleji s vypnutou klimatizací.
- Jak se zdá, ty sis ji vypnul. - Ano.
Potřeboval jsem jakoukoliv pomoc.
- Neumím moc dobře řídit. - Vážně?
Dnes je tui můj asistent, kterého znám už 20 let.
Je váš šílený fanda a je na mě fakt naštvaný.
Říkal, "Nezasloužíš si to. Já sledoval každý díl,
"miluju tu show a ty uděláš pár filmů,
"předstíráš, že jsi někdo jiný a jezdíš v autě se Stigem!"
- Nicméně, šel jsi na trať, s vypnutou klimatizací... - Ano.
- ...zajet své horké kolo. - Ano. - Chcete to vidět?
Ano!
Pusťme si to.
Jo, cítím, jak potřebuju rychlost!
6,000 otáček, jdeme na to.
To vypadá, že ses toho pořádně obul,
jako by ti o to, jak to zajedeš, opravdu šlo.
Pěkně sedí.
- Agresivní zatáčení. - Vypadám v tom autě hodně malý.
- Je to nízké sedadlo. - Ano! Netušil jsem, že budu tak soutěživý.
Brzdi trochu dřív, než ti říkal Stig.
Z toho, jak řídíš, je poznat, že opravdu chceš...
No tak, Jackmane!
6 000, to je dobrý.
Tak jo, tahle zatáčka je moje Achillova pata.
To je Achillova pata všech.
Většina lidí nezvládne předposlední zatáčku.
To není vůbec špatné.
- Vážně? - Ne.
Jsem opravdu ohromen.
Využíváš šířku tratě více, než Benedict minulý týden.
Dobře. Nebuď srab.
Vydrž, vydrž…
Nevěřím tomu. Nevěřím, že jedu na plno.
Stigu, byl bys na mě pyšný!
Tohle chce pořádnou kuráž.
Noha až na podlaze. A co nejblíž k pneumatikám?
Velmi blízko!
Úplně je cítit guma!
Podívejme se, jak tohle projedeš.
Ano, velmi dobře.
Skoro jsi vyjel z dráhy, ale udržels to.
Gambon, také velmi dobře.
A je v cíli!
Takže…
- Mám tu tvůj čas. - Dobře.
Kam myslíš, že ses dostal?
Myslím, že...
Charles Dance.
Buď těsně nad, nebo těsně pod Charlese.
Těsně nad nebo těsně pod. Myslíš, že jsi to zajel kolem 1:48?
Tak tedy, máš to za jednu minutu...
čtyřicet...
šest...
celých jedna. Takže jsi třetí nejrychlejší!
Páni!
Kde je Irving?
Zpívá, tančí...
Irvingu!
Kdepak tě mám, kámo?
Kde je Irving? Irvingu? Kde jsi, Irvingu?
Irvingu, přijď sem Tohle se mu nebude líbit.
Říkal, "Nepůjde ti to."
Říkal, "Budeš žalostný. Ztrapníš mě." Tak kde jsi? Pojď.
- Jsem třetí. - Jsem ohromen. - Ano!
- Jsem ohromen. - Díky!
- Všichni jsme ohromeni - Je to natočené!
Je to natočené!
Dámy a pánové, Hugh Jackman!
Díky.
Takže, na začátku jsme si postavili vznášedlovou dodávku,
která se potopila.
Ano, bez problémů fungovala jako dodávka,
jen jako vznášedlo moc ne.
Ale to nevadí, protože jsme to zkusili ještě jednou,
dámy a pánové, a tady je!
Takže, vzadu
jsem nahradil ty dva motory po 90 koních.
Na vztlak tu máme motor ze supersportu Yamaha R1.
A jako tlačný motor, kompaktní,
lehký vidlicový osmiválec 2,4 litru z okruhového speciálu Radical.
Což ve výsledku znamená, že vzadu v téhle dodávce
je teď 600 koní.
Óóóó!
Ó, ano. Já jsem mezitím připevnil
tyhle nové, větší, pevnější manžety,
které jednoduše sklopíte během chvíle, takto.
A nad ně jsem přidal
tyto nafukovací gumové trubice, aby se mu tolik nechtělo potápět.
Jsme si tak jistí, že vznášedlová dodávka mk.II bude fungovat
že budeme testovat v našem domácím oblečení
ale ne na nádrži.
Místo toho ji vyzkoušíme tady,
na mocném Avonu.
S visícími větvemi, potopenými nákupními košíky
a mnoha překážkami,
Avon reálněji představuje zatopenou ulici.
Pokud naše dodávka bude fungovat tady, bude fungovat i
ve vašem městě, až přijdou přívaly.
Tak jo, poslouchejte. Já budu řídit.
Hammonde, ty budeš velet strojovně.
A Jamesi, ty jsi navigátor.
Zatímco jsme přetékali sebevědomím, začali jsme se startovní procedurou.
Zažehnout vztlakový motor!
Rozkaz, Clarksone.
Zažehnout tlačný motor.
Líbí se mi jak to všechno musíme říkat.
Že jo? A jdeme na to. Přidám trochu šťávy.
Máš to tam. Máme výkon.
- A hýbeme se! Jedeme! - Jedeme doprava!
- Jedeme bokem! - Miř na přístav!
A jedeme! 600 koní!
- Vypusťte je! - A jedem! Ó, bože můj!
- Přidávám výkon! – Funguje to!
Ono to funguje!
Pluje... Ale, píp!
- Topím se! – Dostává se sem celkem dost vody.
- Otáčím se! – Stěrače!
Zatoč víc, narazíme do břehu!
- Kormidlo prudce doprava! - Jeremy, zatoč doprava!
Já ne... To nejde!
- Jistě že může! – Narazili jsme!
Trochu jsme se zasekli.
Tohle je přesně to, co jsi měl trénovat
když my jsme instalovali motory a stavěli tuhle věc.
Na mou obranu vznášedla nemají brzdy, zpátečku,
mají extrémně nahodilé řízení a
pokud vám zhasne vztlakový motor,
na vodě se nedá nastartovat.
Teď míříš na druhý břeh?
Přidáme zase výkon.
- Břeh se blíží! – Nemám brzdy!
Áááá! Náraz!
Chlape, zatáčej tím směrem!
Ta řeka je moc úzká!
No, je ve tvaru řeky.
Bývají dlouhé a úzké.
Tak jo! Otočím se plnou rychlostí.
To je moc! To je moc! Á, funguje to. Zatáčej!
Jamesi, jsem jeden z nejlepších řidičů vznášedla na světě.
- Jo, to vidím. – Proto jsme v kopřivách?
Óóó, ano.
Ahá! co vy na to?
Támhle někdo rybaří!
Omlouvám se. Pardon. Nějak mi to... Promiňte!
- Strom! - Strom! - Strom! - Strom! - Strom! - Strom!
Ale, velký strom!
Nemám brzdy!
V klidu! Čeho se bojíte?
- My jsme ve stromě! - Ten strom se dostal do...
Jak to může být uvnitř auta?
Au! Náraz!
Ale ne, rozbili jsme okno!
My jsme vážně rozbili čelní sklo!
- Ano, rozbils. – Poslal jsi to úplně do koňské řiti.
Tohle můžeme vystřihnout. Nikdo nemusí vědět, že se to stalo.
- Máš tam hák, Jamesi? – Ano.
- Odtlač nás. - Já mu pomůžu.
Ty dávej pozor na tohle.
- Nenech to překročit osm. - Osm?
Pozor na loket!
Loktem jsi skoro vypnul vztlakový motor.
Tlač!
- To je lepší. – A je to.
A jeď. Jeď, jeď, jeď, jeď!
Stěrače, Jamesi! Stěrače!
Jsou rozbité.
- Richarde? – Ano?
- Myslím, že už to mám v ruce. - Super.
- Tak pojďme dotankovat. – Pojďme co?
Musíme se zastavit pro palivo. Dochází nám.
Vždyť jezdíme teprve deset minut.
No jo, já vím. Ale všechno jsme už spotřebovali.
Tam vzadu je 600 koní! Potřebují hodně paliva.
- Jak velká je nádrž? – 8 litrů.
- 8? – Ano.
S touto peckou jsme se vrátili ke břehu.
Hammonde, připrav se zhasnout motory a Jamesi,
připrav se nastartovat ten druhý.
Hammonde, vypni motory teď!
- Vypni! – Vypnuto!
- Silniční motor nestartuje! - Co?
Proč nefunguje startér?
- Protože je mokrý! - Proč jsi ho neizoloval?
- Nepředvídal jsem, že... - Proč pořád křičíme?!
Dostat ho z vody naštěstí nebyl žádný problém.
Ale, během tankování se objevilo nepříjemné překvapení.
- Hammonde? – Co?
- To je zlatá obálka. – Cože?
Nečekal jsem...
Pojedete vaší vznášedlovou dodávkou odsud ve Stratford-upon-Avon
do Tewkesbury, jednoho z nejčastěji zaplavených měst ve VB.
Jakmile tam budete, ukážete váš vynález místním obyvatelům.
Jak je to daleko?
- Musí to být aspoň 80 kilometrů. – 80? - Kolik jsme ujeli teď?
- 80 metrů? - To je hodně tankování.
Ééé... tak jo.
Poté co jsme se nalodili...
Cítím se jak Daisy Duke.
... vyrazili jsme do Tewkesbury.
Přidávám výkon.
Ostře doleva.
Ou, no nejsme my dobří?
Skvělá práce.
Pokračujte v kurzu, kapitáne Clarksone.
- Tohle je pokaždé skvělý pocit! Miluju to!
Tohle je úžasný stroj.
Brilantní stroj. Vážně je.
Všechno šlo hladce, a my jsme se pustili
do, jak jsme doufali, ničím nekomplikované první plavby.
Ale, jak jsme proplouvali klidným předměstím
historického Stratford-upon-Avon,
uvědomili jsme si, že je tu problém s hlukem.
A pak tu byl vodní rozstřik.
Teď nalevo.
Promiňte! Pardon vespolek!
Velmi se omlouvám! Promiňte!
Jak daleko jsme se zatím dostali?
- 250 metrů. – Úžasné. Za jak dlouho? - Asi 20 minut.
Nakonec jsme se dostali do centra Stratfordu
a spatřili naši první překážku.
No, k tomu mostu...
- Měl bys vědět, že je z roku 1480. - Jo.
- Chráněná památka prvního stupně, tak to nerozbij. – Jdeme na to.
- Stěrače! – Ono to půjde. - Ne, nepůjde. – Narazíš do toho.
- Vrazili jsme. – Nedocenitelný most. - Jsi skoro tam.
Jsem úplně promočený, ty idiote.
Poté co jsme trochu pohnojili tento most,
přišel jsem s geniálním plánem pro další.
Mířím na to „zákaz vjezdu“ protože vznášedlo...
- To je poslední místo, kam pojedeš. Pokud někam míříte, nepojedete tam.
Bohužel, můj plán nefungoval.
- Jelo to tam, kam jsem to namířil. - Ano, ale projede to?
- Bože můj. – Tohle bude trochu škrábat.
- To je úžasné. - Něco jsme zvládli! Něco jsme zvládli!
Proboha, veslaři.
Soustřeď se. Doleva, doleva, doleva.
Jamesi, tam je muž v loďce. Je tam muž v loďce.
- Musíš ho minout. – To je RSC! - Je tam muž v loďce.
Vyhni se. Doleva, doleva.
Ou, proboha.
Proboha. Kde je?
Je tady. Je tady. Opravdu se omlouvám. Promiňte. Promiň, kamaráde.
Nejspíš tady nejsme moc vítaní.
Rozhodli jsme se tedy, že bude nejlepší zmizet z města.
Ale ve spěchu jsme se zapletli do vln od kameramanské lodi.
Tohle není dobré. Ztratili jsme řízení. Teď jsme vážně v –píp-.
Držte se, držte se.
Držte se, pevně se držte. Vypnout, vypnout.
Co se stalo?
- U vznášedel je to tak, že je to paráda, paráda, paráda, průšvih. -Jo.
Poté, co jsme se omluvili majitelům lodě, do které jsme narazili,
a muži, který spadl do vody...
Jamesi Mayi, prostuduj mapu. Kudy?
-Nalevo. ... jsme dotankovali a byli opět na cestě.
A v další vesnici jsme se rozhodli zastavit na oběd.
Vidím tady celkem pěknou malou restauraci.
Ano, podívejte na to.
Soukromé kotviště pouze pro zákazníky restaurace.
- No, my jsme zákazníci restaurace, takže my můžeme. – Jdeme na oběd!
V tu chvíli jsme zjistili, že se Jeremy nenaučil parkovat.
Jdeme na to.
Proboha, počkat.
Zase jsem se netrefil.
- Myslím že jsi to přejel. - Kde budeš parkovat?
- Proč to proboha prostě nezaparkuješ? - Pardon, pardon.
- Omlouvám se všem. Promiňte. - Já nemám hlad.
Proč si prostě nevyrobíme ceduli s nápisem „Pardon“?
V tu chvíli jsme se rozhodli vykašlat se na oběd
a místo toho
zkusit, jak rychle vznášedlo dokáže prchat.
- Tak jo Hammonde, hlas mi tlačný motor. - 7500, 8000.
Teď se opravdu hýbeme, pánové.
Jamesi, jak rychle jedeme?
Můžu to zjistit s tímhle kusem zauzlovaného lana
jako kdysi na HMS Victory. - Jdi na to.
Tohle vypadá dobře. Jsme v klusu.
Tak, moment. 20 za…
Jedeme 120 uzlů, což je 222 kilometrů za hodinu.
222. My letíme.
A skvělé na tom samozřejmě je, že vznášedlové dodávky nezpůsobují vlny
takže nepoškozují faunu ani břehy.
Jsme jako vánek. Jen takový závan.
Ale ne, my zastavujeme. Co se stalo? Stáhnul jsi...
Potápíme se. Jdeme dolů.
To bylo, něco je špatně.
Myslím, že se vepředu srolovala manžeta.
To znamenalo, že jsme museli zahájit náš nouzový havarijní protokol.
- Víte, co si tohle podle mě žádá, pánové? Trochu kyslíku. – Ó, ano.
Dobrý nápad. Vzpružme se trochu.
- Hej! – Áá.
Počkej chvíli. Proč je tvoje tak malá?
Proč ti dali tuhle?
Dali ti bombičku na oxid uhličitý.
Ještě jeden lok a dojde.
Chlapi, uvědomujete si co jsme právě udělali?
Vyčerpali jsme zásobu vzduchu.
Použili jsme všechen kyslík pro zábavu, a přitom sedíme v potápějící se dodávce.
Tady Hovervan 1, volám Avonskou hlídku
Volám Avon, volám Avon, pomoc.
Naštěstí, protože jsme ujeli jen 6 z našich 80 kilometrů,
jeřáb to neměl daleko.
A jakmile jsme spravili manžetu,
a znovu natankovali, byli jsme zase na cestě.
- Spokojení? – Jo. Ve strojovně všechno v pořádku. – A relaxujeme.
Relax však bohužel dlouho nevydržel.
- Proboha, je tam zdymadlo. - Musíme jet přes zdymadlo.
Dá se přes zdymadlo projet v... Pouštějí tam vznášedla?
Aby to bylo ještě horší, nebyl tu žádný hlídač.
- Cítíte se vy dva na zdymadlo? - Já jsem to nikdy nezkoušel.
Nikdy v životě jsem to nezkusil.
Musíte spravit úroveň hladiny, ale nezašvindlujte to,
protože já tady budu úplně sám.
Richard s Jamesem byli na břehu... - Běž, běž. Vyskoč.
... a ze mě byl mistr multitaskingu.
Ale, tohle je složité.
Musím řídit a dělat všechno ohledně motorů.
Jsem mistr Sulu, Scotty a Spock v jednom.
Takže počkat, voda ve zdymadle musí být na stejné úrovni jako loď.
- Takže my... – My musíme jít tam na ten konec. Ne, ne, ne. Ano.
Ne, v pohodě. Mám osmilitrovou nádrž. Máte čas!
Je to docela hlasité, když nejsi uvnitř, že?
Lidé si pravděpodobně budou muset zvyknout,
že když budou mít vznášedlové dodávky, kanály budou o něco méně
klidné místo, než byly dříve. Je to vlastně přirozený vývoj.
- U počátku kanálů máte dobu koňských spřežení... - Nadlidský výkon. - Ano!
pak přišly spalovací motory a lodě dostaly diesely.
No a tohle je budoucnost.
A jdeme na to. Vjíždím.
Ano, trochu výkonu.
Výkon, jak víme, řeší všechno.
Ano!
- Tak, ty táhni, já budu tlačit. - Ááá, podívejte na tohle.
- Zamykání. Zamykáme, nebo... - Já nevím.
- Zamykáme. Udržujte loď mimo... Co to sakra je?
- Ta loď někam odjíždí. – Zavřít všechny závory. – Ano. Co je závora?
Co tam dělají? Vážně, můj pes by věděl, jak pracovat se zámkem.
Podívejte na ně!
- Sorry. Budeme muset spravit vinutí. Je spadlé. – Co?
- Je spadlé. – Hammonde, co děláte? - Co děláš ty?
Kdo řídí?
- Myslel jsem, že tam zůstane. - Jistě že nezůstane.
Vznášedlo se zbláznilo.
- Vrať se do kabiny! - Běž zpátky do vznášedla.
Abychom se pokusili naši zaběhlou dodávku chytit,
zkusili jsme ji s Hammondem dostat do kleští.
Ale jakmile jsem se dostal na palubu, náš klešťový manévr se trochu zvrtnul.
Ale ne!
Nemůžu dýchat!
- Nemůžu dýchat! Nemůžu dýchat! - Ty jsi tam spadl? – Ne.
Mokřejší lidská bytost ještě nebyla!
- Porada. – Tak jsme...
- to zkazili. – No, shodili jsme někoho z loďky.
A teď jsme zablokovali celou řeku Avon. Teď musíme udělat tohle.
Musíme ji dostat ze zámku, pak si sehnat odtah
a pak to můžeme celé vystřihnout.
Jakmile jsme to všechno provedli, byli jsme zase na cestě...
- Jamesi, kudy teď? - Drž se vpravo.
a připomínal jsme si mnohá pozitiva, která z naší cesty zatím vzešla.
- Měli jsme pár kalamit... - Pár.
- Ale ty nebyly na škodu. - Ani ne. - Ne, pro nás ne.
Kromě rozbitého čelního skla
funguje vznášedlová dodávka stejně dobře jako na začátku.
Ano, je drahá.
Nemyslím si, že bychom ji byli schopní prodávat za méně než
sedm milionů korun. - Popravdě, ne.
Ale... jsou to dobře utracené peníze.
Až budete sedět v obýváku s vodou po sem a bývali jste mohli utéct,
ale vy jste se rozhodli nekoupit si ji,
o tom to myslím celé je.
- Počkat chvíli. - Co je? - Moment. - Co?
- Kterým směrem jsi tam jel? - Říkal jsi doprava. - Říkal jsem doleva.
Ne, neříkal, Jamesi. Řekl jsi doprava. Ou... co to je?
To je jez?
- Otoč to.- Otáčím, otáčím. - Vem to jinudy.
Yamaho, dej mi poslední otáčku co máš.
- Dej tomu víc. - Není nic víc. Je to na omezovači. Víc tam není.
- To je všechno co tam je. - Vsává nás to.
- Otočím to. - Proč to chceš otočit?
- Chceš přes to jet pozadu? - Já přes to nechci jet vůbec.
- Má pravdu. Jeď přes to rovně. Je to lepší.
Pííp.
Hammonde, dej mi všechen vztlak co máš! Jedeme tam!
-Dávám tomu všechno! - Ó, Bože! -Jdeme přes!
- Jedeme dolů! - Proboha!
Bože můj! Proboha!
- Ano! - Propána, projeli jsme! - Fungovalo to!
-Sjeli jsme jez! - A jsme naživu!
- To je stroj! - To je nejlepší věc, kterou jsem kdy přežil!
Já jsem věděl, že to bude v pořádku!
- Fakt? - Jedu zpátky nahoru. - Nebuď pitomý!
Nešlo to otočit ani nahoře, nemůžeš se tam vrátit.
Ano, do toho, vznášedlo!
V Shakespearovském stylu,
koně, koně, království za koně!
- Nepůjde to nahoru! - Půjde! - To nebude fungovat!
- Nemůžeš tomu dávat tolik otáček! - Výkon!
- Výkon! - Jeremy, to je moc... - Och, proboha! - Co je to za kouř?
Tys zničil motor!
- Tys odpálil motor! - No tak! Výkon! - Tys to zničil!
Ou.
Ty osle!
A s tím, zpět do studia.
Když Chuck Yeager havaroval s tím Starfighterem,
nikdo ho nenazýval oslem.
Ne, ale kvůli tobě jsme se nedostali do Tewkesbury.
To nevadí. Všichni teď viděli ten film.
Vědí, že naše vznášedlová dodávka je nezpochybnitelný úspěch.
Ano, ano, to je, až na hluk, ostřík, hrozné nebezpečí,
nepraktičnost, nespolehlivost, naprostou neovladatelnost,
katastrofální spotřebu, příšernou cenu,
a významné škody, které jsme s tím způsobili Warwickshiru, je, ano.
Jo, až na tyto zásadní vady,
které jej dělají naprosto nepoužitelným,
je to skutečně prvotřídní stroj.
Něco jsme zvládli. A s tou peckou je čas skončit.
Děkujeme za pozornost! Uvidíme se příští týden. Dobrou noc.