Titulky od TGTT v1.0 verze RIVER
Dobrý večer, ahoj všichni, díky, díky všem...
Vítáme vás!
Vítejte a děkujeme!
Vítejte v dnešním výjimečném díle
protože je to náš Vánoční speciál.
Ano a letos je trošku jiný.
- Ano, protože ve skutečnosti je polovina března. - Ano, je.
Hlavním důvodem je to, že nám naši produkční řekli
že bychom si měli vyzkoušet dálkové řízení nákladních aut.
Přesně tak si představuji nebe!
Jo... Řekli nám, abychom si každý koupili nějaký náklaďák
a nahlásili se v místě, které BBC nazývá Svazová republika Myanmar
Ale všichni ostatní ho nazývají Barma.
Sraz byl na velkém seřadišti
uprostřed starého hlavního města, Rangúnu.
A já přijel první.
Koupil jsem si stereo.
Na stropě jsou reproduktory
sedadlo spolujezdce bylo nahrazeno subwooferem,
a mám tu dva zesilovače o celkovém výkonu 2 300 Wattů.
A nejlepší na tom je, že v ceně byl tento hřeben a...
celý náklaďák
Vyrobili ho v roce 1959...
nebo 1976. Je v tom trochu nejasno.
Co víme jistě je, že v Isuzu vyrobili zástěrky,
což je divné, protože na na středech kol je logo Mitsubishi.
Je to James? Je to James!
Tomu se ve skutečnosti nedá říkat náklaďák.
- Brýtro. - Dodávka, kámo. - Co?
- Měli jsme si koupit náklaďáky. - To je náklaďák.
- Je to dodávka. - Technicky je to vlastně autojeřáb.
- Tak co je to? - Podívej se na to.
Jeřáb, dva navijáky, hydraulické písty, výsuvné stojany...
A také nejnovější high-tech palubní deska.
To je ale bordel.
A co tvoje obsedantně kompulzivní porucha...
Dal jsem si nápisy na tlačítka, abych věděl, co asi tak dělají.
To je co? Taky to tam mám.
- Musel jsem tam dát otazník. - Moje auto je sporťák.
Šestiválec, pohon zadních kol, dvojité výfuky.
BMW 325i a tohle, v podstatě stejná auta.
- Super stereo systém. - Vážně?
- Vážně. Chceš ho slyšet? - Snad ani ne. Čekám, že bude trochu...
No, jsem si jistý, že ti to ani trochu nepoleze na nervy.
- Musím se tě na něco zeptat. - Na co? - Proč máš kravatu?
Protože jsem moderní řidič nákladního auta a ti musí být jako ze škatulky.
Pryč jsou ty doby, kdy měli řidiči
přihrádku plnou porno časopisů a na triku flek od vajíčka.
V tu chvíli přijel Hammond
s přihrádkou plnou porno časopisů a s flekem od vajíčka na triku.
Tak co myslíte?
Co to je? Náklaďák, nebo hinduistický chrám?
- Tohle je fakt vytuněný auto. - Opravdu?
Nejen po stránce vzhledu, jak můžete vidět...
Světla, tady ty malý věci, ale podívejte...
Ach, bože.
Celý ten rám.. je to farmářský náklaďák.
To proto, aby se daly naložit velké lehké věci.
- Velké náklady čeho? - Plodin. - A jakých? Tady, v Barmě?
- Ve středu zlatého trojúhelníku. - Seno. - Ne. - Nebo tuříny. - Ne.
- Kapustu. - Ne, heroin.
Roste tu jen mák. Je to heroinový náklaďák.
Vejde se ho tam hodně, že?
Hammonde, tohle sedadlo, narovinu, to je kostelní lavice.
Vypadá to jako kupé vlaku, ve kterém jezdila Agatha Christie.
James si koupil dodávku.
Zaparkoval ho tak daleko, nebo je tak malé?
Zatímco jsme obdivovali lak na Jeremyho autě, dorazil náš úkol.
Jsem docela nadšený, popravdě řečeno. My tři tady, s našimi auty.
"V roce 1943 byli britští, australští a holandští váleční zajatci
"nuceni svými japonskými vězniteli stavět barmskou železnici
"přes celou jihovýchodní Asii.
"Jejich úsilí a utrpení bylo zvěčněno ve filmu
"Most přes řeku Kwai. A to je to, co uděláte vy.
"Postavíte most přes řeku, dostatečně pevný na to,
"aby unesl váhu vašich aut."
- O stavění mostů nevím vůbec nic! - Postavit most?!
Jak velký most budeme muset postavit?
- Kolik váží tvoje auto? - Asi 1000 tun.
- Obávám se, že tím to nekončí.
- Víš, jak tam psali o dálkové jízdě? - Ano.
"Jediný problém je, že řeka, ke které musíte dojet,
"se nachází v Thajsku."
- Řeka Kwai není v Thajsku. - Ano, je.
- Je v Thajsku. - Vážně? Kde je Thajsko?
Máš mé slovo, že řeka Kwai, o které si každý myslí, že je v Barmě, je v Thajsku.
Takže pojedeme k řece Kwai a postavíme přes ni most.
- Jako Alec Guinness (hlavní hrdina filmu). - Vůbec nevím, jak takový most postavit
Vyrazili jsme v povznesené náladě.
A jdeme na to.
No jo.
Vypočítali jsme, že nejlepší způsob, jak se k ní dostat,
je přejet celou Barmu
k jejímu nejsevernějšímu hraničnímu bodu s Thajskem.
Na této nezapomenutelné 2000 km dlouhé cestě,
pojedeme přes zvláštní neobydlená nová města,
překročíme pohoří jako vystřižená z Jurského parku,
přebrodíme řeky plné nemocí a navštívíme party,
proti které vypadá film Apokalypsa jako klidný večer.
A to všechno v nákladních autech,
které už od začátku nefungovala úplně na jedničku.
Mám tu pár budíků. Ale žádný nefunguje.
Ani jeden jediný.
Neukazuje to benzín, olej, tlak v oleji, stav baterie, podtlak,
teplotu, nic nefunguje.
Bože na nebesích!
To není ono.
Ta převodovka je naprosto nesynchronizovaná,
takže, když řadíte z trojky na dvojku, musíte...
A sakra. .. dvojitě podřadit.
Nějak takhle. Jenom jemněji.
Ach, Bože.
Jak rychle jedu? Tachometr nefunguje.
Do prkenný ohrady! Ta jízda je příšerná.
Volant má docela vůli.
Dovolte, abych vám popsal brzdy. Vůbec nefungují.
Na 3 cm sešlápnutí pedálu se nic neděje.
a pak následuje milimetr, kde brzdy zablokují kola.
Není tu ruční brzda. Nejsem hloupej, díval jsem se všude.
Není tu žádné... žádná páka, ani přepínač.
A ke všem mechanickým problémům
jsme se museli vypořádat s Rangúnskými chodci.
Necourejte se po silnici!
A děda právě zavedl svého vnuka přímo pod náklaďák.
Páni. A další.
Chodci tu nechápou myšlenku silničního provozu. Vůbec.
A přišel další problém.
Jedním z důvodů, proč je tu jízda tak složitá,
je to, že všichni jezdí v autech s volantem napravo
a zároveň jezdí na pravé straně.
A to jen proto, že Barmě 46 let vládl
generál jménem Ne Win, který byl neuvěřitelný šílenec.
Řídil se buď svými sny, nebo svými astrology.
Jednou ráno se probudil a řekl si:
"Moje země směřuje politicky příliš doleva,
"takže to spravím tím, že všechny přinutím,
"aby jezdili vpravo."
Tohle ztěžuje život hlavně cestujícím autobusů.
Za chvíli uvidíme zastavit autobus na zastávce
ale všichni cestující budou vystupovat do silnice,
protože tu jezdí autobusy s dveřmi nalevo...
To je dokonalé šílenství!
Možná se divíte, proč si dnes lidé nekoupí
auta s řízením vlevo.
A upřímně řečeno, divím se i já.
Naším největším problémem ale bylo, že navigátora dělal James.
Jamesi, tohle asi nebude správná cesta.
Promiňte! Promiňte!
Ó Bože!
Jak vůbec James přistává se svým letadlem tam, kde chce?
Dobře, mělo by to být tudy.
Ale nebylo.
Vejdu se tam vůbec?
- Pozor na tu značku napravo, Hammonde. - Je to neuvěřitelně těsné.
Ve chvíli, kdy jsem vyřešil kompenzaci za zničené ovoce...
- Díky. - Ne, ne! - Aha, chápu, to nebylo dost.
..Hammond poprvé zažíval, jaké to je jezdit v tak vysokém autě.
Vydrž vteřinu, ty dráty jsou strašně nízko.
Ach můj Bože.
- Přemýšlím, že to zkusím zvednout jeřábem. - Jsou to jen tyto, že jo?
Zvednu to, ty podjedeš, a pak je spustím na tebe
- a dráty sklouznou po rámu. - Do toho.
A co takhle 5 voňavých britských liber?
Ještě kousek, ještě kousek.
Ještě nejsem popraven elektřinou. Stále nejsem popraven elektřinou.
To se mi nelíbí. Všichni tu zemřeme!
Vytrhl jsi mi nahoře na náklaďáku díru!
- Jamesi. - Proč... - Tvůj náklaďák se hýbe, Jamesi!
- Přitahuješ se do... - Proč jsi nezatáhl ruční brzdu.
- Protože jí to nemá. - Jak to myslíš, že jí nemá?
Nemá to ruční brzdu!
Způsobili jsme chaos.
Je to rozbité.
Pane jo! Co to bylo?
Jamesi, bolí mne hlava! Nikdy jsem se takhle nesoustředil!
- Promiňte. - Myslím, že tudy neprojede, kamaráde.
Promiňte. Promiňte.
A dobrá zpráva je, že jsme urazili 3,2 km.
Naštěstí jsme se nakonec z těch úzkých uliček vymanili.
Jsem v agónii. Levá noha, nekonečné řazení...
Bože na nebi.
Zpátečka.
Trojka... Ach Ježíši!
Tak počkat.
Když zapojím redukci, můžu tam dát trojku
a v podstatě ji tam celý den nechat.
No není to geniální?
No jasně.
Už žádné řazení.
To mi moc jako redukce nepřijde.
Co to tedy je, když ne redukce?
Ach, můj Bože!
Náklaďák se mi rozpůlil vejpůl.
Poté, co jsem Jeremymu vysvětlil, že si koupil sklápěčku,
musel jsem se vypořádat s CW McCallem přes síbíčko.
- Hej, Jamesi. - Haló.
- Mám to. - Máš to?
Jo, můj volací znak.
Budu si říkat: Bojující kohout.
Můžu si to zkrátit na: kokot?
- Co budeš ty? - Myslel jsem, že budu James, protože tak se jmenuji.
Bojující kohout!
Na okraji Rangúnu jsme narazili na památník 27 000 vojáků Commonwealthu,
kteří tu padli během 2. sv. války.
Připomínka toho, že Most přes řeku Kwai
je něco více, než jen film na nedělní odpoledne.
"Japonský seržant se přesunul na místo, zdvihl násadu krumpáče"
"a zasadil ránu, která by položila býka přes Smithova záda."
"Všichni to teď mysleli vážně."
"Brzy nebylo vidět skoro nic jiného, než zdvihání a padání násad krumpáčů nad hlavami skupiny,"
"a ozývaly se odporné tupé údery jak rány dopadaly na kroutící se a kopající tělo,"
"pravidelně se vytahující zpět na nohy jen aby mohlo být zase sraženo k zemi."
"Bill Smith opakovaně vykřikoval, že mu bylo 50 let, žadoníc o slitování,"
"ale bez úspěchu..."
Tragédií je,
že všech těch 27 000 mužů padlo v boji za osvobození Barmy
a hned po válce se jí Británie zbavila,
a tak padla do rukou samozvaného diktátora a šarlatána.
Zatímco James stále četl v mapě, vydali jsme se na venkov,
kde jsme doufali, že bude řízení méně stresující.
PÍP sakra!
Můj první problém, velký problém.
Přišel jsem o dvojku.
A tady je.
Jeremy, ten autobus tě předjíždí a zlobí se.
Dívej, nemůžu, snažím se přeřadit.
Kilometry a hodiny ubíhaly.
Proboha živého, sedím na kostelní lavici.
Moje koleno...
Moje koleno! Au!
Západ slunce.
Je nádherný. Podívejte se na něj.
Nicméně, když slunce zapadlo,
věci už tak báječné nebyly.
Ta holka na tom kole, je jako neviditelná.
Tamhle je neosvětlený moped
a kolo bez světel, a já je vážně nevidím,
protože mám světla, no, jsou to zářící červi ve sklenici.
Hammonde, vidíš něco?
Vůbec nic.
Doslova jen můj pitomý odraz v předním skle.
Bože...
Jsem tak vyděšený, že přejedu chodce,
že už mi ani moje koleno nedělá starost.
Panečku!
No, kdybych měl přepnout na tlumená světla,
vypadalo by to, jako kdybych nesvítil vůbec.
Náklaďák s jedním světlometem uprostřed, takže si člověk myslí, že to je motorka,
a to až do poslední sekundy, a pak, ne! Je to obrovský kamion!
Jsem pořádně unavený. Dnes jsem řídil přesně 12 hodin.
To by bylo v Británii nezákonné.
Ale už jsme hodně blízko k hotelu, kde přespíme.
Po dvou trýznivých hodinách později jsme k němu dojeli.
- Víte co? To je jako místo pro tiráky. - Tady jsme ubytovaní?
Producenti řekli ano, a že náš pokoj je nahoře.
- No, není to tak špatné! - Není to špatné? - Jo.
Ach Bože.
- Nejhorší spánek v historii. - To nebyl spánek.
- Tidleti. - Co dělali?
Tohle.
Podívej, co jsem udělal.
Co to je?
Je to dlaha, abych mohl řadit. Podpírá mi koleno.
Jedeme. Prostě jedeme dál, vymažeme to...
Znáte ty řidiče tiráků ze zamrzlých jezer,
co pořád říkají: "Máme fakt tvrdou práci..." Můžou sklapnout.
Protože si myslím, že nemusí spát jako tenhle chlápek tady.
Podívejte se na něj.
Před odjezdem jsem zkontroloval mapu, abych zjistil, jak daleko jsme dojeli.
Ne? Tady?
Jste si jistý?
Tady.
- Ukaž mi to. - Hammonde.
Odtud jsme vyjeli.
Míříme tímhle směrem, sem nahoru, tady kolem.
Tak kde si myslíš, že na téhle silnici jsme?
Ne.
Jsme tady.
Vzpomínáš si na to rozvětvení při odjezdu z Rangúnu, kde James jel doleva?
Celý včerejšek jsme jeli sem. Kolik to bylo, 14, 15 hodin?
- Jo, ale... - Jsme na cestě do Bangladéše.
James navrhoval jet zpátky do Rangúnu
a začít znovu, ale já ho, jako navigátora, vyhodil a řekl jsem,
že bychom měli jet po silničkách přes kopce a dostat se zpět na správný kurs.
To by znamenalo jet hluboko do neznáma.
Zdá se, že tu mají tradici jezdit spíše na náklaďáku,
než nutně v něm. Právě jsem viděl 3, nebo 4 chlapíky
na střeše kabiny náklaďáku.
Takže když náhle zabrzdí,
všechny je myslím přejede.
Ale pořád by mohlo být i hůř.
Nejsem mladík a nejsem ani ve formě, budu upřímný.
A trpím tu. Tahle jízda je opravdu brutální.
Problém je, že sportovní náklaďák byl navržen tak,
aby měl vzadu pět, nebo šest tun nákladu.
Bez té váhy sebou prostě kmitá sem tam.
Samozřejmě, že jsem to svým kolegům nechtěl přiznat
takže když jsme zastavili na čaj, pokusil jsem se tento problém nenápadně napravit.
Dává si na náklaďák cihly, aby ho zatížil a zlepšil si svezení.
Vidím to. Bude potřebovat hodně cihel.
Dospěl jsem ke stejnému závěru,
a tak jsem se rozhodl půjčit si Jamesův složitý jeřáb.
Nemůžu se na to dívat.
Dobře.
Co se to sakra děje?
Co jsi to udělal, ty pitomče?
Myslím, že jsi chytil svůj vlastní náklaďák.
Stop! Pomoc! Moje koleno!
Zachraňte situaci!
Ach jo. Stop! Dej to dolů!
Zlomíš rameno jeřábu. A zrasil jsi mi náklaďák.
Zachránil jsem to zvednutím sklápěčky.
Cihly vypadly a nemám zataženou ruční brzdu.
- Co jsi to provedl? - Už je zatažená.
V tomto bodě jsem se rozhodl pro méně high-tech řešení.
Potom, co mi dozadu naložili tunu cihel, byl rozdíl znatelný.
Není to dokonalé, ale je to mnohem lepší.
Když naložím ještě víc, bude to ještě příjemnější.
Takže jsem v příští vesnici koupil pár regionálních speciálních semen.
Co to dělá?
Myslí si, že koupil heroin.
- Koupil jsem. - Koupil?
- Je to rýže. - Není to rýže. - Je to rýže.
Richarde Hammonde, v tomhle mi věř, na Londýnských ulicích
má tohle hodnotu 12 mil. liber. (396 mil. Kč)
Ne, kámo, v regálech Tesca to má hodnotu asi tak 165 Kč.
- Není to rýže! - Řízneš to hráškem?
S naloženým heroinem jsem našel starý těžký pařez
a poprosil Jamese, aby mi ho jeřábem také naložil.
Je tak neuvěřitelně šťastný.
S plně naloženým sportovním náklaďákem to už bylo o něčem jiném.
První výmol, ale vůbec jsem ho necítil, jelikož jede fantasticky.
Jede jako Rolls-Royce Phantom.
Nicméně v kopcích to mělo menší nevýhodu.
Haló, Jamesi a Richarde?
Co je?
Tohle je moje nová maximálka.
Ach Bože, myslel jsem, že se vláčíme za mopedem, který nevidím.
Takže tak to je?
Ano.
Ty jsi skutečný vůl.
Ano.
A protože cesta byla moc úzká, nemohli jsme jej předjet.
Strmé stoupání.
Plyn na podlahu.
Jemine, máme problém.
To je směšné! Sotva se hýbeme.
Ne, dál to nejede. Musíte trochu couvnout.
- Musím to trochu rozjet,... - Co? - ..tenhle kopec nevyjedu. Musíte couvnout.
Ne, už asi kilometr stoupáme těmi serpentýnami. Já nikam couvat nebudu.
Jamesi, mohl bys mu to vysvětlit? Dále jet prostě nemohu.
Taky teď nemohu couvat.
Za A: Hammond mi stojí v cestě, a za B: se tím nebudu obtěžovat.
..všude v zatáčkách jsou lidi na kolech, takže ne.
Pak je jen jediná možnost. Musím snížit svou váhu.
Ale ne.
Ne! Jeremy, to není...
Chováš se úplně jako dítě, podrážděné dítě.
Chtěli jste, abych vám uhnul z cesty. Teď jsem toho schopný.
Podívejte. Ano!
Tenhle náklaďák teď do těch kopců peláší.
Dobrá. Takže...
Jedna, druhá...
Při zastávce, kvůli opravě mé korby, mě ostatní mohli dojet,
a když se tak stalo, nebyli zrovna v nejlepší náladě.
Mám pro tebe novou přezdívku do tyrácké hantýrky: sobecký bastard.
A nezlepšilo se to ani po několika kilometrech,
kdy se cesta, kterou jsem vybral, poněkud zhoršila.
Tvoje cesta vlastně není cesta, že? Buďme upřímní.
Clarksone, ty jsi ale...
Ve skutečnosti tu vůbec není cesta. Musíme to přebrodit.
Jdeme na to, přímo do vody.
Dost se mi protáčí kola, hodně to klouže.
Ó, ano.
Sportovní náklaďák to zvládl, projel skrz.
Je čas na arogantní výraz.
Kapitán šnek jel jako druhý. V jeho dodávce.
Je to dost neohrabané.
Něco tam uvízlo. Cítím to.
Odrovnáme přední nápravu.
Hammond se ihned přiřítil Mayovi na pomoc.
Strčím tě.
Zastav!
James se poté pokusil přitáhnout navijákem připoutaným k Hammondovu náklaďáku.
Ted Nugent a George Michael si navzájem pomáhají.
Po tomto neúspěchu jsem se ho pokusil vytáhnout.
Tři, dva, jedna, teď.
Ale ani to nepomohlo.
Zastav!
Poté se rozhodl, že použije jeho jeřáb, který se ihned rozbil.
Opravdu tam byl zaseknutý, a tak jsme se rozhodli pro drastický čin.
Hammond a já jsme měli takový menší rozhovor a ...
no, necháme ho tady.
Koupil si dodávku, která nemá žádnou trakci,
bez schopnosti jízdy v terénu a nyní i bez hydrauliky,
takže mu nic nefunguje.
Za těchto okolností musíte být nemilosrdní.
S jeřábem byl užitečný. Ale bez něj je to jen další hladový krk.
Já si začal zvykat na řazení s nejlépe spolupracující převodovkou na světě.
A sakra, zase vedle.
Tady nic není. Tady taky ne, tady to je.
Věděl jsem, že Hammondovi bylo, na těchto klikatých cestách, daleko hůř.
Je to opravdu otravné.
Ale aspoň jsem stále jel.
Aktuální situace...
Byl jsem zachráněn velmi ochotným místním mužem s jeho náklaďákem.
Pořád neznám jeho jméno. A ten mi půjčil svou svářečku,
abych opravil hřídel pohánějící čerpadlo, které pohybuje jeřábem.
Po dokončení oprav mě můj kolega ve zbroji odtáhl zpět na pevnou zem.
Konečně svobodný.
Nesmím zapomenout poslat tisíceré chei-zu-boos tomuto muži.
Na míle před ním. Jsme my, skupinka vyvolených, začali opravdu stoupat.
Páni!
Výhled byl ohromující.
Nahoře na kopci jsme zastavili, abychom se trochu pokochali výhledem.
Víš, jak vždycky říkáme, že Itálie je závodní trať Pána Boha?
Kanada jeho spíž a Německo zase dílna?
Tohle je jeho zahrada.
Naprosto ohromující.
"Kapitán trakce" by si tenhle výhled opravdu užil, nicméně...
Kruci.
Místní bagrista mi trochu pomáhá s rozjezdem.
Úžasné, že ano? Tohle musí být Buddhismus v praxi.
Možná, že konvertuju. Ze své momentální víry.
Mezitím jsme s Hammondem velmi daleko konečně objevili silnici,
po které jsme měli původně jet.
A nejvyšší převod.
A je tam, paráda.
Zní to příšerně.
Jako bych byl zpátky ve Španělsku. Nikde nikdo.
Sjeli jsme se a pokračovali dále.
Našim cílem bylo Barmské zbrusu nové hlavní město, Naypyidaw.
"Buďte stále ve střehu"
Tady nám producenti opět naplánovali spaní v chatrči.
My však byly zpocení, špinaví a utahaní.
Takže jsme je ignorovali a zamířili do nejlepšího hotelu ve městě.
Splachovací záchod.
Odpočinek pro mou utahanou hlavu, kterou nejdříve naplním ginem.
Slyšíte ten déšť?
Za 30 sekund se promění v šumění sprchy.
Náš jediný problém byl, že dva z nás
nebyli na takovéto místo vhodně oblečeni
Nechte mě mluvit.
- Dobrý večer, pane. - Dobrý večer.
Tři pokoje prosím.
Promiňte, už nemáme volné pokoje.
Máme plno.
Je mi to líto, pane.
Následující ráno po další příšerné noci,
jsme se rozhodli, že už je toho moc, a měli bychom upravit svá auta tak,
aby se v nich po Barmě lépe cestovalo.
Takže jsme našli dílnu, najali nějakou místní pomoc,
dřeli celou noc
a druhý den ráno byla naše práce hotová.
Každá úprava, kterou jsem provedl, je inspirována touhou nepřejet nikoho z místních.
Takže je tu například Buddha, koukající na cestu,
Šťastný slon, šťastná slova, která je velmi důležitá.
Taky mám lepší zrdcátka, lepší světla a na sobě má reflexní vestu.
- Jako ty. K čemu je ten bojler vzadu? - Vaříš tam pivo?
Bohužel ne. To je vodní nádrž pro systém chlazení brzd.
- Jako mají závodní dodávky? - Přesně tak.
Stříká vodu na bubny brzd, takže z kopce jsou efektivnější.
- To mě nenapadlo. - Mě taky ne. - A co ta krabice?
- Klimatizace. - Co ta má společného s bezpečností? - Udržuje mě v pozoru.
- Vážně? - Ano. - Ale to i jeho.
- Protože mi ji bude chtít rozbít. - Ano.
Potom nám Jeremy ukázal svou práci.
- Proč byste nemohli mít dodávku kabriolet. - Protože prší? - Podívejte se na to!
- Vlastně docela dobré. - Je to skvělé.
Shelbyho pruhy. Sportovní štítek na boku.
A vzadu mám obytnou část. Je to vyrobené z olova a rhodia. - Vážně?
Ano, kvůli váze navíc, aby se líp řídilo. Pojďte sem.
Jednoduché, svěží ubytování. Shelbyho povlečení a podlaha z ebenu.
- Další váha navíc. To je, co? - Vypadá to úžasně.
To samé můžeme říct i o Hammondově náklaďáku.
- Hammonde, ty máš bílé kola! - No jasně, jasně!
- Z ošklivého káčátka je labuť. - Páni.
- Mrkněte na ně. - Prosím, řekni mi, že to nejsou výfuky. - Jo, jsou.
- Po obou stranách. - A fungují? - Jo, je tam rozbočovač.
- Moment, ty jsi ho ještě zvýšil. - Ano, čím vyšší, tím lepší, ne?
Ale pojďte se podívat sem. Upřímně...
- On si trochu poskočil, jak je nadšený. - Poskočil si. - Jsem velmi... ehm...
Tak tady mám svoji koupelnu.
Sprchu.
- Ono to má sprchu. - Kde bereš vodu? - Čemu se směješ?
Tady nahoře je nádrž. Asi takhle velká.
- V mojí pozorovně. - Hammonde, to je kyblíček. Kyblíček!
Je to přenosná nádrž.
A ta právě teď chytá krásně čirou, čerstvou a osvěžující dešťovku.
- Tohle je část s kuchyní a linoleem. - Co je to?
Támhle je šatník, houpací síť s moskytiérou a nápojový glóbus napravo.
A to ještě neskončil.
Nahoře, ve slunečné večery, si můžu sednout,
hledět na hvězdy a užívat si pití z mého glóbusu.
- Bereš hosty? - Jo.
- Myslím, že bude muset, protože mi právě něco došlo. - Co?
Ty žádné obytné prostory nemáš.
- Dobrá poznámka. Na co jsi myslel, idiote. - Ne, to nemám.
- No, vlastně máš. - Ty spíš v kabině?
- Protože to nebude moc pohodlné. - No... uvidíme.
Předtím než jsme vyrazili, předal jsem klukům nějaké dárky.
- Tys nám koupil méďu? - Ne, to je pro mě. - Vážně?
- To je ozdoba mé masky. - Cítíš se osamělý? Co že to?
Ozdoba masky jako zátěž. Je to nejtěžší méďa v Barmě.
Měl jsem ozdobu také pro Hammonda.
Páni, to je nádherné.
Vím, že nemáš hodiny, tak je budeš mít na kapotě
a budeš schopný říct čas. - To jsou opravdové...
Je to dar vysoké kvality.
Fantastické. Díky.
- Vždy jsem chtěl Shuanglinské kradivo. - Je z mé osobní sbírky.
Po křtu mého médi Rudyarda a jeho připevněním k sportovnímu náklaďáku, jsme vyrazili.
Už se cítím lépe.
Tak počkat.
Richard Hammond dělá remake Dobrodružství Poseidonu.
Ještě nás čekaly spousty kilometrů
ale nejdříve jsme se museli dostat přes ranní dopravní špičku v Naypyidawu.
Takhle dopravní špička není až tak hrozná, jak jsem si myslel.
Cesty byly úplně prázdné. A obrovské.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět šest, sedm, osm. Jo, 16 pruhů.
Počkat, ono se to rozšiřuje.
Pět, šest, sedm, osm, devět, deset. 20.
Právě teď 20 pruhů.
Může to vypadat hloupě a nesmyslně, ale to skutečně není.
Problém většiny měst je, že když začnou růst, tak se nestíhají přizpůsobit.
Tohle se stalo v Londýně, Římě, Paříži, Bangkoku, všude.
Ale tady se to nestane.
Asi to musí být první město postavené zcela podle očekávané budoucnosti.
Ale ta budoucnost sem ještě nedorazila.
Takže teď je celý prostor kompletně opuštěný.
I zde ve stínu budovy parlamentu,
jsme byli schopní se zahrát uprostřed silnice fotbal.
Strážníku.
- Barmská policie proti Top Gearu. - Ale ne.
- Dopravní špička, konec hry. - Pozor, provoz.
Na fotbal bylo opravdu příliš mokro
a přes Hammondovo otravování, jsme uspořádali závod ve sprintu.
Nezdá se to moc fér.
Mám stejný 6.4 litrový Isuzu řádový naftový šestiválec jako Jeremy,
a zřejmě i James, ale můj rachotící autobus je větší.
Tady si slávu nevyjedeme, stará holka.
- Katastrofální start. - Je to tady!
Tohle bude bolet, budu tě muset pěkně z ostra prohnat.
- Sportovní náklaďák mě dojíždí. - Dojíždím ho! - Dojíždí mě! - Dojíždím ho!...
Ne!
115 km/h!
- No ták! - Ano!
Sladké vítězství.
Druhé místo. A to mám jeřáb.
Musím brzdit, musím brzdit.
Pod brzdovým pedálem mám míč. To je zlé.
Hammonde, už jsi v cíli?
Stále jedu.
Po tom co se Hammond doklepal do cíle, jsme vyrazili pryč z Naypyidaw
a brzy jsme začali objevovat závady našich vylepšení.
O můj... Ne...ne, počkat.
Právě k vám mluvím zpod mého podnikatelského deštníku.
Vodě trvalo asi 15 minut, aby se dostala dovnitř
a už je tady a je v ohromném množství.
Slyším, jak můj výfuk právě srazil strom.
Hammonde, děláš veřejně prospěšné práce, kámo.
Je to jako bych projížděl spouští po hurikánu.
Přejmenujeme ho na: Páv Prořezávač.
Brzy byl James za své posměšky potrestán.
Copak, Kapitáne šikulo.
Je to jen hadice topení. To mě moc netrápí.
No, máme své tradice.
Ale ne, jak jen to bez nich zvládnu.
Nechávajíc Jamese dávajícího zajímavou přednášku za sebou...
Pokud jste strojař, nebo student technické školy,
víte, že nepoužívám správný nástroj.
.. jsme pokračovali v naší cestě.
Myslím, že spousta zplodin přichází zespod mého nového komínu.
Ne všechny mé vylepšení se ukázaly být vylepšeními.
Prostá tradice britských popelářů,
dávání medvídka na předek nákladního auta,
přináší radost dětem z Barmy.
Milují Rudyarda!
Odpoledne jsme se opět shledali
a James využil mé služby mobilní údržby.
Vůbec to není riskantní!
Budou stačit tak tři, nebo čtyři palce.
To je moc daleko.
Brzy se cesta začala zvedat, a jak padla noc,
zapnul jsem střešní světla, kterými jsem se vybavil.
Ó, ano!
Jedu a současně jsem na koncertu Pink Floyd.
Tohle miluji! Ten hluk, chaos, to teplo...
Myslím, že jsem asi ztratil jeden ze svých... Jo, ztratil jsem výfuk.
Pojedu dál.
Budu předstírat, že se nic nestalo.
V temnotě mezitím James začal mít pochopení pro všechny Budhisty.
Moment, mám zde osobní psí doprovod.
Hni zadkem, pse.
O můj bože, dej mi sílu!
Myslím si, že tělo toho psa obýval hodný duch. Vážně.
Kdyby to ten pes neudělal, najel bych na most
a mohl jsem srazit autobus.
Bohužel, budhistický pes nebyl poblíž o pět mil dále,
kde došlo k další poruše.
Tohle odešlo. Stářím se to roztrhlo na kousky,
a pak to vytrhlo konektor teplotního čidla,
takže jsem o něj přišel.
Tenhle náklaďák je k ničemu.
Vpředu jsme se Richard a já stále těšili
na noc v našich nových příbytcích.
Ale díky naší britské říši je nebudeme potřebovat.
Po noci strávené zde, 1.2 km vysoko v horách,
v malé vesničce uprostřed Barmy,
v tomhle podivně zvláštním, ale pohodlném Bournemouth hotelu,
jsme se cítili zotavení.
A s Hammondem v čele,
jsme byli pryč z vesnice za pouhých pár hodin.
Zadrž.
Ach, Bože...
Jeď pomalu.
- Dobré? - Díky.
Pokračuj. Zadrž.
To celý den pojedeme krokem pod telefonními kabely?
Ne, protože tobě se nakonec něco rozbije.
Hele, teď kolem vás pojede motorkář.
Podívejte se, co má za helmu.
To je docela drsné sdělení.
Po rychlém nahlédnutí do mapy jsem se rozhodl,
že bychom to měli vzít lákavě vypadající zkratkou.
Dobře, pojeďte za mnou.
Kde to šlo dobře.
O můj Bože.
Jeremy, připravil jsi si pro nás ještě nějaká dobrodružství?
Sesuvy půdy nebo lavinu...?
Je to jenom sprcha z tropických hor. Hned to přejde.
Nebo také ne.
Ne, tohle vypadá opravdu hrozně.
Nakonec náš moje malebná cesta přivedla do vzdálené osady,
která byla úplně odstřižená od civilizace.
Dobré na tomhle městě je, že tu nejsou žádné nízké kabely.
Místo nich zde bylo něco mnohem horšího.
Ale ne!
Ale ne! Tohle je špatné.
Uvízl jsem, uvízl jsem.
Vydrž, zaparkuji a hned přijdu. Počkej chvilku.
Znuděný Hammondovými problémy s komíny, jsem šel na průzkum.
A našel pár místních, kteří hráli něco podobné fotbalu.
Tohle je perfektní nápad.
Používají mnicha jako rozhodčího.
A on kouří.
Zpátky na mostě mezitím vesničané rozbalili jejich nářadí.
Vážně? Jestli jste si jistí. Tak fajn.
Posuňte celou ceduli.
- Já bych tak nápomocný nebyl. - To víme.
Mezitím jsem narazil na scenérii jako z Indiana Jonese.
Jsou jich tu tisíce!
- To znamená: "Pospěš si. Je to těžké." - Aha, jasně.
Tak jak, Jamesi, já nic nevidím.
- Dobrý... - OK! - Ano. Projel jsi?
S městem za námi se nám dařilo dobře postupovat vpřed.
A pak... zase ne.
Můj palivoměr je... přesně na rozhraní červeného políčka.
No... Já žádný nemám.
A to mám stejný motor jako ty
a o hodně těžší auto, takže jsem musel spotřebovat víc.
A nikde na mojí zkratce
nebyly vůbec žádné čerpací stanice.
Ručička je teď skoro celá v červeném poli.
Snažím se strašně jemně pracovat s plynem,
jen proto, abych jel dále.
V příští vesnici jsem se spolu s Jamesem rozhodli zastavit
a prozkoumat naše nádrže.
- Nemám žádné palivo. - Žádné?
Skvrnu na konci klacíku.
Jakou neseš zprávu?
Nic. Chci říci, je suchá. Nevím na co vlastně jedu.
Když ti dojde nafta, musíš odvzdušnit systém, ne?
- A to trvá hodiny. - Jo.
Tak proč prostě nejdeš pročenichat vesnici, jestli něco nenajdeš?
- Proč já? - Jsi nejmladší a nejvíc fit.
- Za tohle můžeš ty. - Já jsem starý a je mi vedro.
Je to tvoje zkratka. Vážně. Jestli má někdo jít, tak ty, kámo.
Dobře, dobře, půjdu.
- Palivo. Naftu. - A co nejvíc seženeš. - Ano.
Jak se řekne barmsky "nafta"?
- Jak člověk napodobí "nafta"? - Napodob náklaďák.
A pak udělej tohle.
Dobře, takže jsem sluha s Parkinsonem a mám zbraň.
Jeremy tedy vyrazil.
A byl pryč docela dlouho.
Je to pořád celkem teplé.
- Olej zkontrolován. - Jo? - Čteš Most přes řeku Kwai?
- Jo, právě vešel do chaty... - Cože? - Špatné zprávy. - Jaké?
Žádnou naftu jsem nesehnal.
Avšak, napadla mne chytrá alternativa.
Ne, ty pitomče.
V téhle vesnici naftu nemají. Ale v další ano.
Tak tam sjedeme na koních, seženeme jí a přivezeme sem.
- Nejsme ve westernu. - Neumím jezdit na koni. - Cože?
- No, v osmi jsem jezdil na poníkovi... - To člověk nezapomíná, ne?
- No, nepoužíval bych tamhle toho. - Svatá prostoto!
- Proč mají v Barmě pět nohou? - Možná, aby se sám podojil?
Budeme se celý den dívat na koňského ptáčka, nebo vyrazíme?
Tak to se nepovedlo...
Jako nejzkušenější jezdec jsem si vzal hravého pětinohého hřebce.
Jdeme na to.
Ach, Kriste všemohoucí!
Ahoj koni.
Budu ti říkat Tesco.
Připravit, pozor, jedem.
Koupil jsem ustájeného koně.
Jde pozpátku. Koupil jsem couvajícího koně.
Myslím, že by nás mohl následovat.
- Jamesi, mohl bys zatočit doprava a vyrazit? - Otoč se.
- Jak ho mám přinutit? - Neví někdo, jak ho nastartovat?
No tak, sleduj svého kámoše. Ano. Výborně.
- Uzda je obráceně... - Už jedu!
No Jo.
Jo!
Brzy James ochutnal, jaká je jízda v mém sportovním náklaďáku.
Dostávám pěkné rány do koulí.
Podívejte co se tu děje za anální akci.
Můj kůň projíždí tvému zadkem.
- Ach, Bože, měli jsme nehodu. - Jeď napřed.
Mám strach.
Moje kulky mne zabíjí!
Přestaň, prosím nebojuj!
Přestanu ti říkat Tesco, když mi slíbíš, že nebudeš bojovat.
Jeď!
- Jdi. - No vidíš.
- Ach, Bože na nebi! - Už to není daleko Jamesi.
Ježíši! Teda vlastně - Buddho!
O několik set metrů dále se Richardův hřebec rozhodl
obšťastnit Jamesovu klisnu.
A kur*a!
Je pryč?
- Co se stalo? - Splašil se. Pozor, ať tě nekopne.
Všechno se rychle zvrtlo.
To je doktor, který přijel ošetřit Richarda,
ale dodávka zapadla.
Právě jsem sesedl z mého couvajícího koně
a skutečně si poranil varlata.
Chápu, proč by tyhle věci měly být lepkavé.
Richardovi bylo diagnostikováno podezření na zlomené zápěstí
a vydal se na čtyřhodinovou cestu do nejbližší nemocnice.
Takže jsem pěšky doprovodil mého koně do vedlejší vesnice pro palivo,
a pak jsme našli místo, kde jsme se na noc utábořili.
Zatímco jsem si užíval výhled,
James odhalil svojí úpravu na přespání.
Horolezecký stan, který mohl zavěsit na svůj jeřáb.
Zavěsím ho před předek kabiny, aby mě nesežrali ti kousaví mravenci.
Možná to bylo odolné proti hmyzu...
...ale zvukotěsné?
Ne.
Chci jít spát.
Ale nemůžu, když běží ta raketa. Poslechněte si to.
Druhý den ráno jsem zjistil, že je Hammond zpátky.
- Takže to je jen naražené? - Jo. Není zlomené, nic zajímavého.
- Takže jak to bude s řízením? - Jo, v pohodě. - Jen...
- Jo. To ještě zvládnu. - Dobře.
A jak se ti spalo v náklaďáku?
- No, nebylo to špatné. Co ty? - Dobrý.
Kde nakonec spal James?
No, má nějaký stupidní high-tech stan na svém jeřábu.
A proč je takhle nahoře?
No...
- Víš, že chrápe? - Jo...
Docela nahlas. Tak jsem ho posunul trochu víc na stranu.
Ježíši...
Clarksone!
- Co je? - Vtipné.
- Opravdu vtipné. - Ano. - Nemám rád výšky,
- Nemám rád táboření... - A já zase chrápání.
No nic, můžeme vyrazit?
Poté, co mne Pat a Mat spustili dolů,
vyrazili jsme na náš sedmý den dálkového řízení nákladních automobilů.
Ještě pořád nechápu, že mi načepovali naftu.
Velkorysé gesto. Za předpokladu, že to je opravdu nafta.
Ale ne.
- Hammonde... Co se stalo? - Ztratil jsem druhý komín.
No, jak víš, nejsme Mariňáci, necháváme muže v poli.
Jo, je moc horký.
Tak fajn...
Jsou na tom mravenci... Je to mraveniště!
To byla chyba.
Vypadalo to tedy, že to bude
další den kalamit a neštěstí.
Ale ve skutečnosti jsme tady v této části Barmy
museli pořádně zvážnět.
Dnešek je pro nás velkým dnem, protože míříme do Shanu.
Top Gear už navštívil spousty odlehlých míst,
ale na takovémhle místě jsme nikdy nebyli
Shan je v Barmě něco jako Skotsko v Británii,
je jeho součástí, a přesto je zvlášť.
Víme, že tam řádila občanská válka,
chápeme, že je tam v současné době příměří...
Pouze hrstka lidí ze západu tam někdy byla
a rozhodně tam nebyl nikdy vpuštěn žádný TV pořad.
Jsme úplně první...
V příštím díle...
Všichni, kdo mezi sebou bojovali dnes večer společně přijdou,
aby nás tady ve státě Shan přivítali.
Kdo má whisky? Máte nějakou skotskou?
PÍP dvojka odešla a teď motor PÍP.
Hammonde, ty idiote! Nacouval jsi do sportovního náklaďáku!
- "Práce na mostě začínají v 0500"? - Cože?
Skoč! Skoč.