Titulky od TGTT v1.0 verze FTL
Naše dobrodružství začalo v hlavním městě Barmy, Rangúnu,
kde jsme zakoupili tři staré náklaďáky...
Tvoje sedadlo je jako kostelní lavice.
..a dostali úkol: Postavit most přes řeku Kwai,
dostatečně pevný, aby je unesl.
Jak velký most budeme muset postavit?
- Kolik váží tvůj náklaďák? - Tak 1000 tun.
Dostat se k řece do Thajska znamenalo 1920 km dlouhou cestu Barmou.
Po nebezpečných silnicích...
..přes hory...
..a často úplně mimo silnice.
Kola se protáčejí. Nebezpečně kloužu.
Jelikož producenti trvali na tom, že budeme přespávat jako místní kamioňáci...
No, není to tak špatné.
..proměnili jsme naše náklaďáky na obytňáky.
Ne všechna moje vylepšení se osvědčila jako vylepšení.
Uprostřed ničeho nám došlo palivo, a zatímco jsme hledali naftu...
..Hammonda shodil hřebec a ten si zranil ruku.
Navíc nás Jamesovo chrápání donutilo přijmout drastická opatření.
Clarksone!
A kamkoliv jsme jeli,
Hammondovy vertikální výfuky způsobovaly chaos.
Ztratil jsem druhý komín.
No, jak víš, nejsme Mariňáci, necháváme muže v poli.
Promiňte.
Vše v pořádku. Nic k vidění.
Daleko před Hammondovým rozkládajícím se náklaďákem
jsme se s Jamesem chystali vjet do barmské tajnůstkářské oblasti
známé jako Šanský stát.
60 let zde zuřila občanská válka.
Žádnému TV štábu nikdy nebyl povolen vstup.
Byli bychom první.
K tomu tajnůstkaření je velmi dobrý důvod.
Cestovní kanceláře by vás přesvědčovaly,
že Zlatý trojúhelník je, no, je to turistická atrakce
v místech, kde se setkávají Thajsko, Barma a Laos.
Ale Zlatý trojúhelník spolu s, jak to co nejlépe vyjádřit,
se svým speciálním zemědělstvím, je Šanský stát.
Jedno odvětví je známé jako "horse" (kůň, ale také herák),
zřejmě nějak pěstují koně. Musím se po nich podívat.
Pole, kde rostou koně.
Jdeme na to. Vřelé srdečné přivítání. Tak jsme tu. Jsme tady.
Vjíždíme do Šanského státu.
Skutečně reprezentujeme západní svět.
Ještě že mám kravatu.
Bohužel, jak silnice začaly stoupat,
zapomněli jsme s Jamesem na význam tohoto místa.
Ne!
Jeď, náklaďáčku!
Vítejte na Šanském zahajovacím závodu náklaďáků do vrchu.
Závod, kde jedno zpackané přeřazení může znamenat vše.
Jsem v závěsu.
Blíží se.
Ne, ne, ne! Ten pick-up mě odřízl.
Žer mou hlínu.
Získal jsem vnitřní stopu.
Tohle je nejlepší závod na světě.
Zablokoval jsem ho, zablokoval.
Nevyhlásíme skrz město dočasné příměří?
Až se nás MI6 po návratu zeptá: "Jaké to bylo v Šanském státě?"
Budeme muset říct: "Nevím, závodili jsme s náklaďáky."
Stydím se, že jsem tu prvním člověkem ze západu
a řídím sportovní náklaďák s růžovým medvídkem na kapotě.
Abychom vypadali důstojněji, vzal jsem Rudyarda do kabiny
a pak jsme vyrazili do neznáma.
Bože na nebi.
Myslím, že jsem to omylem vzal zkratkou na natáčení Her o trůny.
Tady, v oblasti větší než je Anglie a Wales dohromady,
je pouze jediná silnice, postavená Brity před 150 lety.
Ale není tu elektřina, signál, TV, hotely, nemocnice.
A na obloze nejsou žádná letadla.
To je obrovské.
Vyřízení tím vším jsme s Jamesem zastavili,
a poté, co nás Hammond dohnal...
20. léta přijíždějí.
..jsme se snažili přijít na to,
proč nám třem, jako prvním, povolili vstup.
Přemýšlejte o tom.
Kdybyste byli Severní Korea a chtěli byste vylíčit svému lidu,
jak zkažený a k ničemu západ je, pozvali byste si nás tři, že ano?
Protože bychom putovali a oni by říkali:
"Proč bychom měli být jako oni? Hele, jak jsou hrozní."
- Máš na rameni ptačí hovínko. - Mám.
Takže co v podstatě vláda lidem říká je,
"Proč byste chtěli žít jako oni? Podívejte se na ně"
Ještě něco děláme. Tohle jsou jen vedlejší služby.
Moc zápaďáků tu neviděli.
Neskončí to snad tak, že řeknou, "Všichni vypadají podle mne stejně," že ne?
- To přeci nevypadáme. - Očividný rasismus.
Říkáš spíš, že tady všichni vypadají stejně.
- Ne... očividně. - Ano. - To ano.
Předpokládáš, že si myslí, že všichni vypadáme stejně,
protože si to my myslíme o nich.
Teď nějak přeskakuješ, já neříkal...
Doplňuješ tam něco, co jsem tam já nedal.
Ano, to děláme, ale je to docela legrace.
Horliví vidět více ze Šanského státu jsme pokračovali.
Kluci, podívejte se na řidiče toho tuk-tuku.
Co udělal?
Nevím, co to bylo, ale dělal toho hodně.
- Ten je úplně mimo. - Ach Bože.
Ach Pane, vím, co myslíš.
Jamesi, nevidíš nějaká pole, kde rostou koně?
Ne, ještě jsem neviděl ani jednu koňskou plantáž.
Co jsme však viděli, byly důkazy něčeho,
co bylo oficiálně nejdéle probíhající občanskou válkou.
Tady je docela dost armády.
Zdálo se ale, že James měl na mysli méně důležité věci.
Čas vyzkoušet můj systém vodního chlazení brzd.
Jsem připraven. Otočím přepínač.
Myslím, že to funguje.
Radost byla ale předčasná.
Sakra.
Právě se mi zablokovalo řízení.
Nejsem si jistý, jestli blokovat armádu je dobrý nápad Jamesi.
Problém byl veliký. Přední náprava se zlomila.
Nenapadá mě nic lepšího, co v takovou chvíli pustit, než tohle.
- No, tak mi jedem. Sbohem. - Je to špatné, že ano? - Uvidíme se.
Je to smutné, moc smutné,
je to smutná, smutná situace,...
Čím jsme byly v Šanského státu hlouběji, tím horší cesta byla.
A důvod, proč tomu tak bylo, se brzy vyjasnil.
To bylo vážně dítě, co stavělo tu silnici.
To není dobrý způsob, protože povrch vozovky je hrozný.
Děti nejsou v budování silnic moc dobré.
Spolu s cestami z hračkářství tu byly také strmé kopce.
Což byl problém pro Hammondův těžký dřevorubecký autobus.
Bože, to je mučení.
Nesnáším to, nesnáším to, nesnáším to.
Přeřadit...
Ne.
Chroust, chroust, chroust.
A až dojedeme na konec,
musíme postavit most přes řeku Kwai.
Nakonec jsme museli nechat naše unavené kosti odpočinout,
takže jsme zastavili v odlehlé osadě.
Víte, v obci, jako je tato,
je opravdu možné, že vůbec nevědí, že nějaký západ existuje.
- Nikdy neviděli obličeje, jako jsou ty naše. - Ne.
Divím se, že se víc nediví.
- Bude to jejich kulturou. Bylo by neslušné, kdyby to přiznali. - Jo.
Bylo by to neslušné.
Rozhodně jsme první bílé obličeje, které kdy viděli.
O mnoho kilometrů zpátky
jsem opravil nápravu pomocí ráčnového popruhu,
který ji držel na místě.
Nesnáším svůj náklaďák.
Co řídím je velké psí lejno s jeřábem vzadu.
Ach Bože, ať už tento den skončí.
Když odpolední slunce kleslo níž, shledal jsem se s kolegy
a rozhodli jsme se utábořit v malém městečku.
Podívejte na ten dav. Nezastřešené komunální přírodní koupaliště.
Dobrý den.
Jsme uprostřed Šanského státu. Měli bychom být k smrti vyděšení.
- Není to ale vůbec děsivé, že ne? - Je to tu krásné.
Když jsme stavěli tábor, zdálo se, že i místní mají napilno.
A Jeremy zjistil proč.
Hammonde, Mayi. - Ano? - Co je?
Vypadá to, že jsme pozvaní na večírek.
- Dobře. - Kam? - Tady ve městě.
Víš, že tu řádila občanská válka?
Všichni, kdo mezi sebou bojovali,
dnes večer přijdou, aby nás zde přivítali.
Znáš Velkopáteční dohodu, kdy byli Gerry Adams
a Paisley v jedné místnosti a bylo to úžasné?
Tak tohle je tady, v Barmě, stejně tak úžasné.
- Kdo si myslí, že jsme? - Nevím.
Asi Richard Dimbleby, James McNulty a Jeremy Paxman. (angl. novináři)
- Neznají Top Gear, že ne? - Evidentně ne.
Jediná věc, nad kterou přemýšlím je, že bychom tam neměli jít oblečení takhle.
- To ne. - Já s sebou formální oblečení nemám.
Nahý by bylo lepší, než takhle.
Protože se Hammond nechtěl podělit o svou sprchu,
museli jsme s Jamesem jít tam, kam chodí místní.
Mají tu skvělý systém.
Ženy chodí tam
a muži sem.
Když jsme dokončili naši očistu...
..začaly přicházet různé frakce.
A Jeremy nás pozval na koktejly před večeří.
Poslouchejte, nabídněte si pití, protože mám nápad.
Je možné, že MI6, nebo DEA, nebo nějaká zpravodajská agentura bude
s námi o tomhle chtít mluvit až se vrátíme. - Jasně.
Pozor na způsoby - zdvořilí, britští, zástupci BBC, ale všímejte si.
Ale ať není poznat, že něco zkoumáte, jen buďte...
S posledním varováním pro Hammonda...
- Neopij se. - Dám se jen jedno, než půjdu.
..jsme vyrazili na večírek,...
Z Británie, televize BBC.
..kde nám byly nabídnuty místní speciality...
To je housenka?
Přesně tak, přesně tak, housenka. Housenka.
Sbohem, housenko.
Jelikož housenky nebyly podle Hammondova gusta,
odešel najít si něco, co by bylo.
Ahoj, ahoj. Ahoj, ano. To můžu. Ano, to bych mohl.
To je dobré. Jdu sem, to se mi líbí.
Jak přicházely další chody...
To je cikáda, cvrček.
..zjišťoval jsem, že místní speciální zemědělství
se nezdálo až tak speciální.
Takže jsou to slunečnicová semínka, sója, nic víc. - Nic, nic.
Pořád jsem toho ale zjistil víc, než James...
..nebo Hammond.
Kdo má whisky? Máte skotskou?
O půlnoci jsem prošel už každou plodinu z této oblasti.
- Sezamová semínka. - Jo, jo. - Kukuřice.
Tak jsem se inspiroval Hammondem...
Na zdraví, na zdraví, na zdraví.
..a spolu s Mayem a polovinou štábu, se připojil k večírku.
(Bobby Brown:) "Jsem pěkně oblečen a chovám se v klidu,"
"mám tu roztleskávačku..."
No, jedna věc je jistá.
- V této části Barmy nejsou vůbec žádné drogy. - Ne, žádné.
Mluvil jsem se všemi a...
Mluvil jsem s prodejci a distributory papírnického zboží,
s farmáři, lidmi z armády, plukovníkem Kurtzem.
Taky jsem s ním mluvil. Dělá v zelenině.
Takže můžeme po návratu MI6 říci,
"Hledáte na špatném místě."
Viděli jste... Našemu kolegovi není dobře.
Budeme mít ráno spoustu volného času, než bude tohle schopno řídit.
O mnoho, mnoho hodin později jsme byli zpět na cestě.
Bolí mě klouby na ruce.
Asi jsem dal pěstí plukovníkovi.
Nebo ho políbil.
- Hammonde? - Jo? - Jak že se to jmenovala ta tvá whisky?
Hankey Bannister.
Hankey Bannister. Třetí nejlepší whisky v severní Barmě.
Nicméně brzy byly naše vzpomínky na náš vrchol konce Apokalypsy
zastíněny naprostou krásou tohoto nedotčeného ráje.
Nikdy v životě jsem nevyfotil tolik krajinek.
Je to prostě...
Musíte sem přijet. Musíte sem jet, abyste to viděli.
James by si výhled užíval také, ale dle očekávání
měl opět další poruchu.
Sakra.
Problém je, že nevím, kde je problém,
v kopci jsem ztrácel výkon, nechtělo to jet ani na trojku
pak běžel na dva, a pak rozhodně jen na jeden válec,
protože zněl jako ten generátor, který lidé zapínají na noc.
Slovo nehodící se pro BBC 2.
Jakmile jsem problém odstranil, což byly volné vstřiky,
zase jsem byl v pohybu.
Bože, tenhle náklaďák je otřesný.
A netrvalo dlouho ostatní dohonit, protože cesta byla strmá
a Hammond jel vpředu.
Ach, Bože. Na jedničku.
To je zlé.
Takhle pomalu jsem nikdy nejel.
Hammonde, už nemám nižší rychlostní stupně.
Nemůžu uhnout, cesta je moc úzká,
nemůžu jet rychleji, jsem v náklaďáku.
Je to skoro svislé.
Bože, podívejte se na ten kouř.
Mám onemocnění plic z těžby.
Začínám si představovat, jak by Hammond vypadal bez kůže.
Co teď?
Myslím, že když všichni couvneme, mohl by se sem vejít.
Hammonde, nemůžeme... tím nic nezískáme...
Hammonde, ty idiote, nacouval jsi do sportovního náklaďáku!
- Zničil jsi ho. - To jsem nevěděl. Skutečně to byla nehoda.
Neujížděj, Hammonde. Hammonde! Hammonde!
Zničil mi světla, chladič. Výztuhy zničené.
Neviděl jsem tě v zrcátku.
Co, prostě couváš a doufáš?
Kde sis myslel, že jsem?! Celý den jsem za tebou.
Nevěděl jsem, že jsi tak blízko.
Teď už chápu ty nálepky, "Pokud nevidíte má zrcátka, nevidím já vás."
Přestože byla nehoda technicky mojí chybou,
stále jsem dodržoval standardní postup.
No co? Zná pravidla. Žít mečem, musíš...
vařit mečem... Nepamatuji si to. To je jedno. Prostě něco s meči.
Celý den mě zdržuje, pak do mne nacouvá,
takže myslím, že by se mu mohlo, dnes v noci, zlomit druhé zápěstí.
Nicméně, když jsem dojel na místo noclehu,
napadla mě ďábelštější myšlenka.
Nápad, který obsahoval kbelík, do kterého sbíral dešťovku
do své sprchy.
- Myslím, že tím zaplatí za naše celodenní zdržování. - To jo.
- Jo, je toho víc. - Druhé kolo.
Pak jsem začal pracovat na vodárně mého náklaďáku.
- Chladič drží masivní 22mm matice. - Jo.
Ty jo, ta je teplá. Tak teplá, čerstvá dešťová voda.
- Zlatý déšť. - Cítím tu dobrotu zvenčí.
A ani jeden z vás na tohle nemyslel.
Po večeři z pečených kobylek
jsme trávili večer hraním si s mými čínskými lampióny.
- Chceš je odsud vypustit? - Proč ne?
Měl bych říci, že zde hodně lidí žije v domech z...
- Co to je, sušená tráva? - Buď v klidu. - Bez problému.
Šance, že se ti podaří zprovoznit jednu z těch věcí...
A je to, nech ho letět.
Ano. Hammonde, vy malověrní.
Leť a najdi stodolu nebo doškovou střechu.
Dám si pivo a vychutnám si ten okamžik.
- Je to... Mobilní táborák. - To je.
Kdyby, například, přistál v makovém poli,
představ si tu krásu.
S pocitem spokojenosti a štěstí, jsme šli spát. Tedy, jeden z nás šel.
Jaká je myslíš šance, že ho vzbudíme?
Neprobudíš ho, spí jako zabitej.
- To je neutrál. - Jo
Co to...
Ježíši Kriste!
Druhý den ráno, i přes klid našeho okolí
vyrazil Jeremy s popudlivou náladou.
Proč jsi mě vyklopil z mého náklaďáku?
Protože jsi mě vyvěsil v mém stanu.
To sis zasloužil, protože jsi otravný. To já nikdy nejsem.
Dobrý otázka, Jeremy, teď je mi to líto,
protože kdy byl Jeremy někdy otravný?
Aby se má nálada ještě zhoršila,
nekonečná tvrdá jízda měla katastrofický dopad na mé brzdy.
Myslím, že teď fungují jen na levé straně.
Nic, všechno.
Pohnete nohou o tolik, to je rozdíl.
Naštěstí jsme byli jen 128 km od hranice s Thajskem.
Ale naneštěstí žádný z těch kilometrů nebude příjemný.
No, je to tu špatné a bude o dost horší v Jeremyho náklaďáku.
Bylo to zoufale nepohodlné a bylo mi horko.
A před námi leželo doposud největší pohoří.
Přesně takovéhle stoupání v náklaďáku s děravým chladičem nechcete.
Pane jo, z toho srázu se mi stáhly trenky.
James May je muž, který nemá rád výšky.
A také muž, jehož přední náprava drží na kusu stahovacího popruhu.
- Co tvé závratě, Mayi? - Nedívám se tam.
Ale díky za připomenutí.
Postup byl extrémně pomalý,
protože jsem musel doplňovat chladicí kapalinu.
Vytéká to přesně tam, kde bývalo těsnění.
Jsem přesvědčen, že jde o pouhou povídačku, ale uvidíme...
Mezitím, James zažíval svou první poruchu dne.
A kruci!
Ne.
Tentokrát to byla skříň převodovky,
která se uvolnila ze svého upevnění.
Tohle je ona a tohle je vzpěra, na kterou je přišroubována,
tyhle dva šrouby byly vytřepány.
Sakra.
Stále jedeme, stále více a více do hor.
Kdy už to skončí?
Ach, Bože, je to ještě strmější.
Musím stále jet,
pokud bych zastavil, rozjezd by zničil spojku. Tím jsem si celkem jistý.
Dobře, teplota motoru je teď opravdu velmi vysoko.
Dívám se po nějakém potůčku.
Přesto, byla nálada stále veselejší,
než nálada na konci konvoje.
Dvojka nejde, a teď je v prd... i PÍÍP PÍÍP motor!
Ty jeden...
S trochou opatrné péče
jsme s Jeremym nakonec dojeli na vrchol,
a tam nás čekala ale pořádná odměna.
To je neskutečné.
- Nikdy jsem neviděl takové výhledy. - Ne tak rozsáhle. - Ne tolik najednou.
- Co to tam je? Himaláje... - Jo. - ..Rakousko.
- Taky trochu Skotska. - Docela dost Skotska.
A ta obloha.
- Obrovská. - Jako obloha v Texasu. - Texaská obloha. - Ale vetší. - Mnohem vetší
Naprosto ohromující.
Ale bohužel, byl náš úchvatný moment zničen.
Dodávka A-MAY přijela.
Je celkem naštvaný.
Kámo, máš tady jeřáb.
PÍÍP! Do psí PÍÍP!
- Nic neříkejte. - Myslím si, že je šťastný.
Znáš to staré Buddhistické přísloví, že?
Ten, jenž vyklopí muže z jeho náklaďáku, bude trpět mnoha poruchami.
Odtud až k hranicím s Thajskem, cesta celou dobu klesala.
Což, alespoň pro mě, bylo docela znepokojující.
Ach, Bože. Vidíte tu cestu.
Jsem bez brzd, nemám brzdy.
Pokud by ti přestaly fungovat úplně, zůstaneš v autě a dáš to, nebo vyskočíš?
Ve skutečnosti už tady nad tím přemýšlím.
Já už plánuju, jak vyskočím.
Dokonce jsem už trénoval otevírání dveří.
Představuji si, jak James mlátí svůj náklaďák zatímco padá ze srázu dolů.
Kupodivu jsme to všichni zvládli až do úpatí hor v pořádku.
Téměř.
A byly už jen 60 kilometrů od hranic s Thajskem.
No a je to tady. Chystáme se opustit Barmu.
Bude mi chybět.
Spousta úžasných momentů.
Brzy jsme překročili hranici do Thajska, což znamenalo,
že jsme byli již jen 30 kilometrů od našeho cíle, řeky Kwai.
30 snadných kilometrů po rovných cestách.
Hammonde, tvoje pneumatika Tvoje pneumatika...
.vybouchla, kámo.
Těžko se ti to popisuje...
Nevzdám se. Nebudu zastavovat. Kolik kol potřebuju?
Naštěstí, zbytek mých pneumatik zůstal nafouknutý a jak padala tma...
.konečně jsme dorazili do našeho cíle.
Věřím, že jsme u řeky Kwai.
Jeřáb je tady, přátelé.
Je sice na PÍÍP náklaďáku, ale to nevadí.
Můj mozek má dost.
Už se tady nechci potit, nechci poslouchat,
jak náklaďák bojuje a řve při stoupání do dalšího kopce.
Teď budu spát tak tisíc let.
Nevylezla mi už páteř z hlavy?
Nevidím, protože mám úplně rozklepané oči.
Myslím, že se mi pootočila pánev.
- To mě nepřekvapuje. - Nefunguje to.
Máš každý pedál jinde, stejně jako ty.
Takhle pouštím spojku.
Je to jako rituální tanec svobodných zednářů.
Znáš ty power plates v posilovnách, co z tebe dělají hlupáka?
A je to taky o psychice. Vždy, když slyším startovat diesel,
tak mám tik.
Manuální převodovka je...
Co je?!
Zničili jste mě, i celý můj život.
Převodovka je moc daleko...
"Váleční zajatci šli až k mostu pěšky,"
"vy jste tam dojeli, tak sklapněte."
- Práce na mostě začínají v 0500. - Cože?!
V 0500 a nesmíte domů,
dokud se přes něj nedostanou všechny tři náklaďáky.
- 0500. - Jaký to má význam? Už přece nejsme ve válce.
- Tak proč těch 0500? - Jde přece jen o malou řeku.
Následující ráno, přesně v 0500.. a 11,
jsme zjistili, jak strašně moc jsme se zmýlili.
Je mnohem širší, než jsem si myslel.
Myslel jsem, že jde o jeden z těch komických potůčků.
Tohle je 100krát širší.
Potřebovali jsme postavit asi 60 metrový most, takže James šel plánovat
zatímco Hammond a já jsme se rozhodli změřit hloubku vody.
Tedy, když říkám Hammond a já...
Už to budu mít u koulí.
Je to tam!
Je příšerně studená.
Nesnáším svou práci!
Skuhral Alec Guiness takhle i ve filmu?
"Ach, je tak studená"?
Vsadím se, že jo Určitě to ve skutečnosti řekl.
Naneštěstí v tu chvíli začal mého kolegu unášet proud.
- Plav chlape! - Vždyť plavu!
Jsi ten nejhorší plavec na světě!
A jelikož nepodával žádné užitečné informace,
šel jsem zkontrolovat Jamesovy plány.
Tohle mě napadlo.
Břehy se svažují na obou stranách, samozřejmě,
takže nejdříve na oba břehy umístíme koše s kamením.
Pak kolmé pilíře z bambusu, asi takhle, tyhle podélníky,
jak jim říkám, z bambusu, tyhle přijdou takto...
Dvě stopy pro kola, více nebudeme potřebovat,
a pak nějaká nástavba, která vše zpevní, asi takhle,
Tak, aby to vypadalo jako v tom filmu.
V podstatě musíme začít s kameny a vyrobit na ně klece z drátů.
- Kde seženeme kameny? - To je tvá práce,
protože máš sklápěčku.
Já se pustil do výroby drátěných košíků,
uvolnil jsem prostor na... Jeremyho korbě
Mayi, ty imbecile!
.a když se Hammond konečně vrátil,
poslal jsem je oba do nedalekého kamenolomu.
Nalož je dopředu, sem.
Jo, vyklop je až vpředu.
Vezmeme i tyhle tady.
Jeremy... Budeš taky něco dělat?
- A co? - Třeba naložit korbu. - On už ji nakládá.
Když bylo naloženo, Jeremy konečně zvedl zadek
a okamžitě na mě začal křičet.
Hammonde! Ty idiote.
Co je?
Naložil jsi mi 400 tun kamení a já se zahrabal.
Já tě budil a ptal se, jestli pomůžeš s nakládáním.
Ty jsi ale řekl: "Vždyť není co dělat!"
Právě proto jsi neměl spát.
Jak mám vědět tvojí nosnost?
Jediným řešením bylo vysypat některé naložené kameny.
Ale, ne, ne, ne!
No páni, tohle je mi ale pozoruhodná nehoda. Podívej...
Ach Bože, ne.
Vypadlo ti okno.
Tohle je...
.katastrofa.
Ten vánek bude příjemný.
Jak se dalo čekat, tak James při návratu překypoval sympatiemi.
- Ty jsi ho vyčelil? - Sleduj...
Richard a James začali nakládat své košíky ručně.
To je pořádný šutr.
Ale já jsem na manuální práci alergický, a tak jsem raději použil koňské síly.
A pak jsem se vydal do města koupit oběd.
Je to dýně?
Fak, jmenuje se to Fak.
Jmenuje se to Fak.
Tohle je... No panečku. Myslel jsem si, že to je dýně.
Konečně jsme se něco přiučili. V Thajsku je slovo... ano, tohle.
Takhle se řekne dýně.
Cestou zpátky jsem přivedl skupinu místních dělníků.
Co to děláš?
Není možné, abychom ten most postavili vlastníma rukama.
Má pravdu, Hammonde.
- Ty a já ten msto nepostavíme. - Já vím, a proto...
Tak pozor, důstojníci nepracují.
Alec Guinness to ve filmu vyjádřil zcela jasně.
To je hlavní zápletka celého filmu, že důstojníci nepracují.
- Kdo tě za něj zvolil? - Jo, ztvárňuji Aleca Guinnesse přeci.
- Jen proto, že máš hůlku. - Ta hůlka možná co nevidět zmizí.
S pomocí místních jsme s Jamesem docela dobře postupovali.
Nicméně, zatímco my jsme dřeli,
samozvaný důstojník pořádal dětskou čajovou party.
Co to děláš??
Je to trik, který jsem se naučil od britských vojáků v Barmě v 19. století.
Zaměstnali místního mladíka, celého ho namazali marmeládou
a měl za nimi celý den chodit a lákat na sebe hmyz.
Říkali mu marmeládník.
- Tohle je můj marmeládomedvěd. - To mi nepřipadá moc fér.
Ale bylo, protože na konci dne si mohl tu marmeládu nechat.
Na konci dlouhého, únavného dne jsem uvařil skvělou večeři.
Voní to opravdu dobře, co je to, Clarksone?
Pošeptám ti to, protože to nemůžu říct před diváky.
- Cože? - Podívala se na mě a řekla…
Co to říkáš? No táák!
Dokonce jsem si pro Hammonda připravil úplatek.
- Jako zákusek pro tebe mám něco opravdu speciálního. - A co?
- Vím, že máš rád thajskou whisky Black Cock. - To mám.
Takže jsem ti sehnal...
Ty můj hrdino.
- Paráda. - Black Cock. Pěkně píše, dáš si? - Ano, prosím.
- Kopni to tam. - Na zdraví.
A do dna.
Něco vám řeknu. Dneska budu spát jako dřevo. Natuty.
Jsem sedřenej.
Druhý den ráno rozbřesk odhalil, jak málo jsme pokročili.
Takže, než se rozplynula ranní mlha, všichni tvrdě pracovali.
No, když říkám všichni...
- Brýtro, Mayi. - Dobré ráno.
Hodláš dneska vůbec pracovat?
Vysvětloval jsem ti to už asi stokrát.
Důstojníci nepracují.
Chlapi!
Mayi?
Neslyšíš něco?
Potřebuju na velkou!
Trochu jsem to přehodnotil. Ukázalo se, že důstojníci také pracují.
- Hned poté, co mě propustili… - Takže do práce. - Je jí dost.
jsem se rozhodl, že potřebujeme více strojů, které nám ušetří práci,
a tak jsem si půjčil bagr pro Hammonda a odjel pro něco, co zesměšní Maye.
James naprosto plýtval časem, když jsem dovezl ten autojeřáb.
Clarksone!
Ale né...
- Co to bylo? - Převrátilo se to, Jamesi. - Co jsi to udělal?
Viděl jsi, kde skončilo rameno tvého jeřábu?
Jen jsem odstoupil, abych zkontroloval dřevo.
Kdybych tam ještě stál, tak by mi to urazilo hlavu!
Jaký "Převrátilo se to"? Autojeřáby se nepřevrací.
- Alespoň na silnicích ne! - Jak to jako myslíš?
Tvůj autojeřáb je moc malý,
tak jsem dovezl větší, abychom dosáhl dál přes řeku.
Jasně. Můj jeřáb je moc malý. A to se trestá smrtí?
Poté, co James trošku vychladnul, jsme se rozhodli vyřešit problém
spojením síly Hammondova bagru a Mayovy dodávky.
Tři, dva, jedna...
Zvedáme!
Se silnějšími lany se nám nakonec jeřáb podařilo narovnat.
Skvělé. Zpátky do práce!
Používám to jako velké kladivo...
Hlavně jemně.
Hej!
Ten malý jeřábek, co sem May dotáhl, se nám pořád plete do cesty.
No výborně, Hammonde.
Vydrž.
- Tak je to správně. - Hammonde! - Pojeď, Jamesi.
Je to pěkně špičaté.
I když jsme teď pracovali jako tým
a most se začal rýsovat, stále jsme byli proti Jamesovým plánům pozadu.
Tyhle modré kolíčky ukazují, jak daleko máme být.
A ty červené ukazují, jak daleko ve skutečnosti jsme.
- Očividně moc daleko ne. - Jsme na tom hůř, než jsem si myslel.
A tak jsme všichni tři makali dlouho do noci.
- Takhle dlouhé? - Takhle dlouhé
Tohle dosáhne až k Hammondovi.
- Zastav. - Trošku dál. - Mám to, mám to.
A ačkoliv jsme šli spát úplně vyčerpaní…
.. tak ani já, ani Jeremy, jsme prostě nemohli usnout.
Clarksone!
Fakt sranda!
Ty vtipálku!
Ještě vtipnější bylo dostat ho zpět.
- Myslím, že je to ten červený, že jo? - Nevím.
Je tu jeden knoflík s kolečkem. A tenhle vypadá jako mimozemšťan.
To spodní tlačítko otáčí...
- Ne, to spodní... - Aha, to s tou vlnkou.
Jamesi, vypadl jsi ze stanu!
Spadl do vody! Pomoc!
- Tak tomu říkám budíček. - Promiň, Jamesi!
Dno řeky je plné fekálií.
Jo, snaž se nevypít víc jak půl litru.
Jak mě proud unášel pryč, všiml jsem si,
že konec mostu už je mimo dosah našich jeřábů.
Takže když jsem se vrátil, vyrobili jsme si domácí beranidlo,
připevnili ho na podomácku vyrobený říční člun
a pokračovali ve stavbě.
Ale ne!
- Chyť to, zastav to, Jamesi! - Nemůžu to zastavit!
Mám to, mám to.
Náš most!
- Musíme zachránit, co se dá! - Takové práce nám to dalo!
Mám to! Mám to!
Držte se!
Ach ne!
Ne!
Tady je to hluboké! Topím se v hov**ch!
Ale ne!
Muž přes palubu! Muž přes palubu!
- Jak tohle sakra... - Beznadějné.
Tohle je ještě horší!
- Opusťte můstek! - Vracím se...
Jakmile jsme byli zpátky na břehu, svolali jsme nouzovou poradu.
Předpokládám, že to vzdal jeden z těchto pilířů.
- Pilíře. - Ale proč?
Silný proud.
Pomohlo by nám se více soustředit na problém
kdybychom si dali panáka Hong Thongu?
- Jasně. - Nebo whisky Red Cock. - Radši Hong Thong.
- Nemáš trochu White Spiritu? (terpentýn) - Ano, mám.
Já to prostě nechápu.
Mohl to způsobit jeden vadný pilíř.
Co kdybychom použili...
více těch... jak se tomu říká těch pytlů s...
Já mu s tím nepomůžu. Co kdybychom použili víc pytlů s kamením,
abychom ochránili bambusové pilíře před proudem řeky?
Ten White Spirit, je mimochodem skutečně terpentýn!
- Děláš si srandu?! - Čistí se s ním štětce.
Pokračovali jsme ve stavbě a jak dlouhé a horké dny plynuly,
most se kousek po kousku přibližoval k druhému břehu.
Je to tam.
Projel skrz rampu.
Dal by si někdo vychlazené pivo?
Ano, prosím.
Ale jakmile jsme měli hotové dvě třetiny mostu,
byl jsem nucen svolat další nouzovou poradu.
Co se děje?
No, víte, mysleli jsme si, že stavíme most přes řeku Kwai,
- ..což by bylo ušlechtilé? - Však stavíme. - Ne, nestavíme.
Jméno téhle řeky...
Řeka Kok?
Top Gear staví most přes řeku Kok.
Dobře se to pamatuje.
To jo, z internetu by si člověk neobjednal špatný film.
- Byl bys velmi opatrný. - Jak BBC prezentuje...
Znáte tu paní před začátkem každého pořadu.
"Dnes večer Jeremy, James a Richard staví most přes řeku Kok"...
No, stěhovat ho nebudeme!
V tuto chvíli jsme tu už byli zdá se celou věčnost
a zoufale jsme se těšili domů,
takže jsme pracovali celý den a celou noc.
- Máš to? - Jo. Je to těžké...
Ten je trochu hustší tenhle ten.
Nesnáším bambus.
Strašně moc.
Víte co,
po tom průjezdu Barmou
musím před řidiči kamionů obrovsky smeknout.
Ale...
Tady, teď,
mám ještě větší respekt k válečným zajatcům...
- To jo. - Jo.
Chci říct, buďme upřímní,
- ..stravujeme se po nocích. - Jo.
- Nedostali jsme úplavici, ani choleru. - Ne.
- A denně nás nikdo nemlátil. - Ne, ne.
Myslím, že je to těžká, tvrdá, horká práce...
- Ale nic... - Ne... - vůbec nic...
- Znáte tu kovovou krabici. - Jo.
Existoval muž jménem kapitán Drauer,
který rozbil stůl velitele tábora.
Byl odsouzen k životu v podzemí a pohřbili ho
v takové té kovové krabici s kovovým víkem na slunci
- ..a nechali ho tam 76 dní. - Ach Bože.
Když ho tam strkali, měl zlomenou ruku, a když ho vyndali,
měl od krys sežranou skoro celou jednu nohu.
To je neuvěřitelné.
15. den, při východu slunce,
po nejtěžší práci, jakou kdy kdo z nás dělal,
byl most hotov.
Tohle je skvělý okamžik.
Ale...
je nakřivo.
Máš pravdu. Na tamté straně je rozhodně výš.
Rozhodli jsme se křivost ignorovat
a přesunout se rovnou k otevíracímu ceremoniálu.
Tři, dva, jedna...
Prohlašuji...
..most za otevřený.
Nádherná chvíle.
A Jamesi Mayi, ty ho přejedeš první.
Proč já?
- Protože jsem právě řekl. - Jo, řekl to.
- Řekl jsem, že ano? - Ano, řekl. - Rozhodně.
Dobře....
Slon pro štěstí, sova pro štěstí,
Buddha, jdeme na to.
Zatraceně.
Jsem na mostě přes řeku Kok.
Tohle je ta nejvíc nervy drásající věc, jakou jsem kdy podnikl.
Jamesi, jsi nebezpečně... Uvědomuje si to?
Je o hodně víc vpravo.
Stačí zachovat klid,
zachovat klid.
Ach můj Bože! Praská to.
Sakra! Ohýbají se.
Jsem za půlkou.
Teď už jen sjedu.
Musím se tu dostat dolů.
Už tam skoro jsem.
Prosím...
Přejel jsem přes řeku Kok přes náš vlastní most!
Pojeďte!
Můžeš teď jet ty?
- Ano, teď pojedu já. - Ano?
Protože tvůj náklaďák je o dost těžší než můj a oslabí most.
To mě nenapadlo.
Mám plán, rychlost a výkon.
Protože podle mne
rychlost zlehčuje.
Blížím se k mostu.
Jdeme na to.
První historické přeřazení na mostě přes řeku Kok
a zmáknul jsem to!
Blíží se k půlce.
Sakra, tříštivé zvuky.
Oslabuji ho pro Hammonda!
Ano! Pojeď sportovní náklaďáku!
Ano!
Můj sportovní náklaďák si rozbil dveře,
ale je přes a skáče na oslavu této chvíle.
Ano!
Teď byl na řadě nejtěžší náklaďák ze všech.
Ach Bože.
Je to most, který jsme postavili my.
Samozřejmě, že chci, aby spadl do Koku.
Ano…
Ale když se to stane, nemůžeme jet domů.
Úkol zněl, že všechny tři náklaďáky to musí zvládnout. - Já vím.
Tenhle náklaďák má vážit 7,5 tuny.
Nevím, jestli to zahrnuje všechny ty přidané věci na něm!
Ach, můj Bože!
Slyším, jak křupe.
Cítím, jak se hýbe.
Ach ne, co se stalo?
Ale ne!
Co jsem to udělal?
Na tomhle konci také ujíždí.
Ztrácí strukturu!
Rozpadá se!
Neuspěchej konec, Richi. Jeď svým vlastním...
Pěkně po špičkách.
Pomaloučku.
Po špičkách na druhou stranu.
To je ono. To je ono.
Lehké myšlenky.
Sem, sem.
Trochu sem. Trochu sem.
Sem, sem, spadneš.
Spadneš tam!
Jo!
Ano!
Nikdy jsem tě ještě neviděl naživu tak rád, až doteď.
- Byl jsi tak blízko smrti. - Zvládli jsme to. Zvládli jsme to.
- Promiň. - Kámo...
Víš, jak blízko jsi byl tomu tam na konci spadnout?
- Půl pneumatiky. - Půl pneumatiky přes okraj.
Faktem je, že...
Jsme to všichni tři zvládli.
Přes řeku s našimi náklaďáky. Tady jsme.
1920 km, postavili jsme most...
přejeli ho se všemi třemi náklaďáky. Nespadnul...
Na rozdíl od původního filmu Most přes řeku Kwai...
tak nemáme žádnou pecku.
- Ne. - Ne. - Ne.
Ale máme konec.
Díky za pozornost.
To byla ale cesta.
Bože, byl jsi tak blízko...
Top Gear Live v České republice 28. 6. 2014 !!! Předprodej vstupenek zahájen !!!