Ahoj a vítejte u Top Gearu.
Dnešní večer bude o jednom místě - Japonsku.
Zemi, která nám přinesla některé z nejlepších,
nejrychlejších aut ze všech.
V posledních letech však Japonsko utrpělo něco jako
zpětnou krizi středního věku.
Přestalo být bláznivé a zábavné a stalo se nudným a Priusovým.
Ale nyní se objevují příznaky, že se Japonsku možná vrací jeho kouzlo,
a tak to jel Chris vyšetřit.
První na řadě je dvoudvéřové kupé s pohonem zadních kol od Lexusu.
Jmenuje se LC500,
a ačkoliv může vypadat ostře jako samurajský meč...
.. tato verze je poháněna lákavě tupým nástrojem.
Dej si!
Vážně, kdo by potřeboval rádio, když má takovýhle soundtrack?
Tuto retro hymnu nehraje chytrý futuristický hybrid.
Pod kapotou je správná, staromódní neelektrická V8.
Z 0 na 100 pod pět vteřin,
maximální rychlost, téměř 272 km/h.
Stále nám říkají, že motor kloktající benzín je mrtvý,
ale pokud si zodpovědný, svědomitý Lexus stále myslí, že je živý,
mohli bychom ještě pár let vydržet.
Obzvlášť, když tento motor doprovází řízení všech kol
a byl uchycen k nejpevnějšímu podvozku, který Lexus kdy vyrobil.
Takže když vjedete do zatáčky, jo, také je zvládá.
Hezky zatáčí, drží,
dobrá trakce, ale má pohon zadních kol, takže je hravý.
Výkon a točivý moment motoru je dokonale přizpůsoben množství dostupné přilnavosti,
takže dostávám ty krásné, malé jemné smyky při výjezdu ze zatáček.
Vyzývá vás, abyste se chovali jako menší rošťák.
Je to tak ne-Lexusovské, je to skvělé!
Ale je to Lexus, takže nemá jen dobré zprávy.
Cena začíná na 76 000 liber (2,28 mil. Kč), což je moc.
Váží téměř dvě tuny,
takže na okruhu moc dobře nebrzdí
a je trochu... příliš komplikovaný.
Čtyři, pět, šest, sedm...
Deset rychlostních stupňů?!
Jsem rozhodně pro co největší výkon za peníze,
ale pokud musíte dělit se zbytkem, abyste zjistili, jaký stupeň máte zařazený,
možná je to přehnané.
Ale zatímco LC500 není dokonalý...
.. obdivuji ho.
Vyniká v davu.
Nesnaží se být Porsche, Jaguár, nebo BMW,
nebo jakékoliv jiné evropské kupé.
Japonsko dělá svou vlastní věc,
a není jediná.
Protože...
.. tu máme také tohle.
Nový Civic Type R.
Protilátka Hondy na všechny evropské velmi rychlé...
..velmi stejné ostré hatchbacky.
Ale otázkou je,
má kalhoty na to, aby podpořily výroky?
Ó, ano, má!
Ano, ano, ano!
Je to bomba ostrý hatchback.
Má dvoulitrový přeplňovaný motor, 316 koní,
a váží těsně pod 1400 kg.
To je silné.
100 zvládne za 5,8 s,
a s maximálkou 270 km/h
jakýkoliv ostrý hatchback zažene na útěk.
Prostě ji miluji!
A má správnou manuální převodovku.
Podívejte tady na tu páku a perfektním hliníkovým Type R koncem,
a má také rozumný počet převodů.
A zatímco se objevuje víc a víc ostrých hatchbacků s rozumným,
držícím pohonem všech kol,
Civic stále posílá všechen výkon dopředu.
A díky tomu je lepší.
Je mnohem zábavnější, než ostrý hatchback s pohonem všech kol,
protože zabírá, když to potřebujete,
a když ne, udělá tohle.
Nasednete a narostou vám rohy.
Máme tu auto, na které by mělo být Japonsko opravdu hrdé.
Kromě, toho, maličkého detailu.
Víte, Type R se ve skutečnosti vůbec nevyrábí v Japonsku.
Vyrábí se ve...
...Swindonu.
A na Swindonu není nic špatného -
jen si ho nespojujete se vzrušením, že ne?
A pak, samozřejmě, je tu to, jak vypadá.
Je zřejmé, že je navržen, aby se líbil pouze dětem.
Ale tady je problém -
stojí přes 30 táců.
30 000 liber! (900 000 Kč)
Takže i kdybyste byli mladí a dostatečně pitomí, abyste přemýšleli, že vypadá dost dobře, abyste ho koupili,
nemohli byste si ho dovolit.
Ale podívejte se na to jiným způsobem,
pokud na trhu sháníte nové japonské výkonné auto...
.. tato Honda by mohla být výhodnou koupí.
Možná má o 150 a něco koní méně,
ale mám podezření, že tento Civic by mohl na této trati stejně rychlý,
jako LC500.
Je čas si tedy zazávodit.
Což znamená, že pro tamten Lexus potřebujeme řidiče.
Ne, není to Stig, je to Stigův ninja bratranec.
Kde je?
Ano, nejpůsobivější.
Myslím, že je to už hloupé.
Vlez do auta.
Kuruma! (pozn. překl.: japonsky auto)
Panečku!
Hráč číslo jedna, Lexus LC500, versus
hráč číslo dvě, Honda Civic Type R.
Jedno kolo, vítěz bere všechno!
Pojďme na to.
Připraveni?
Boj!
Na startu mne dostal.
No tak, ninja Stigu,. Podívej na něj, všude jezdí bokem!
Tak nějak ho chci porazit, ale tak nějak ho porazit ani nechci.
Co udělá ninja Stig, když ho někdo porazí?
Dostaňme se mu na vnitřek. Ó, vypadá živě!
Teď ho musím dostat na brzdy.
Mám ho, mám ho, dostal jsem ho na brzdy!
Dostal jsem ho!
Jaké fantastické brzdy.
Teď má sílu!
A jede!
Má problémy s trakcí.
To je na hatchback tak působivé!
Mám brzdy, mám přilnavost, mám zatáčení.
Ó, jede zeširoka, zeširoka! To je má šance, moje šance!
No tak, malá Hondo! No tak, malá Hondo!
Ano!
Hráč dvě, Honda Civic Type R, vyhrála!
Dobrá práce, malá Hondo!
Takže Honda porazila Lexus?
Páni! Impozantní. A opravdu se ti líbil Civic, že?
Je úžasná. Šasi je fantastické, a je tak rychlá.
Je to opravdu ten nejlepší ostrý hatchback, který si můžete koupit.
Co? Počkej, počkej chvíli.
Říkali jsme, že Ford Focus RS je nejlepší koupě,
tak jsem si jeden koupil.
No, budeš si teď muset koupit tohle.
To nemohu.
Chci říct, podívej se na ni. Je ohavná.
OK, uznávám. Je nechutná.
- Jo. - Ale tak dobře se řídí, můžu jí vzhled odpustit,
a nejlepší věcí na jejím řízení je -
že člověk nevidí, jak vypadá zvenku.
To by měli dát do reklamy.
OK, dnes jsme obě auta postavili na okruh
do rukou Stiga. Nebyly žádné skvělé podmínky,
ale Lexus zajel
1:25,6,
takže přijde sem,
a Civic zajel
1:25,6.
Přesně stejný čas, takže přijde sem.
Ó... To je skvělá práce.
Přijde sem.
- Nebo dolů, na to *PÍP* pes!
Říkal jsem ti, že jsou blízko.
- Jo, velmi blízko. - A ten čas dělá ze Civicu
nejrychlejší vůz s pohonem předních kol,
a nejrychlejší ostrý hatchback našeho okruhu všech dob,
- a to si zaslouží potlesk - No jo.
Dobrá práce, kluci. OK, no tak.
Promluvme si o japonských sporťácích z 90. let,
protože byly úžasné.
Zlatá éra rychlého, dostupného výkonu.
Problém je, že ty, které se dostaly do Spojeného království, byly většinou havarované,
nebo upravené, a ty, které ne, jsou teď nepříjemně drahé.
Přesně tak. Podívejte na tuhle krásnou Hondu NSX.
Před pár lety? 30 táců. (900 000 Kč)
Dnes, 60 tácú. (1,8 mil. Kč)
Ale ukázalo se, že existuje místo, kde můžete vyzvednout bezvadné, staré
japonské sporťáky za zlomek jejich ceny.
Přesně tak. Jmenuje se Japonsko.
Poslali nás do Tokya,
kde jsme měli najít dva nejkrásnější japonské klasické
sporťáky z 90. let.
Ó, no není to perfektní?
Tři dny v Japonsku, a všechno, co máme udělat, je koupit si párek starých aut.
To nám dává spoustu času na to, abychom dělali cool japonské věci, jako jsou chrámy,
a meče, ninjové a sushi.
- Taky mám seznam památek, které chci vidět. - Ó, jo?
Jo, jo, Toyota Century.
Honda S660, možná i prvogenerační Estima.
Jo, OK, počkej, ty památky, o kterých mluvíš,
jsou všechno auta?
No, technicky vzaty byla Estima minivan, ale uvidíš tu auta,
které jinde na planetě neuvidíš, člověče.
Japonsko je jako samostatný divný malý automobilový ekosystém.
Jo, hele, vím, že to je pořad o autech, a vím, že auta miluješ,
a ty víš, že já auta miluji, ale myslím...
- Auta jsou všechno... - Myslím, že o nich přemýšlíš moc jako...
- Ahoj. - Ó, páni, už úkol?
"Tady máte každý milión jenů."
- Ó, páni, podívej na to. - Úkol podle mého gusta.
- OK. Děkujeme vám. - Děkujeme vám. - Děkujeme.
Díky.
OK, připravit, poslední, jdeme ne ato.
Dobře, skončil jsem. Jsme hotovi.
Dostal mne při odchodu. Viděl jsi to?
OK, "S touto hotovostí nyní zamíříte na aukci aut USS Tokyo"
"v Chiba Ken a každý si koupíte sporťák, který se pošle do Anglie a prodá."
- Ó, ano! - "Moderátor, který nejvíc na autě vydělá, je vítěz."
"A mimochodem, aukce už začala."
- "Radši se pohněte, než budou všechna dobrá auta prodaná." - OK.
- Dobrá, metro je tímto směrem. - Ale, ale, dobře...
No, dvě věci. Zaprvé budu prostě předstírat,
že jsem neviděl tu věc, ve které neseš peníze,
a zadruhé, proč jet metrem? Tohle je pořad o autech, ne o vlacích.
Nejefektivnější systém veřejné dopravy na planetě
proti dopravní špičce v nejrušnějším městě na planetě.
OK, ale když si vezmeme taxi,
mohli bychom spatřit jednu z tvých Toyot Enema.
- Je to Estima, a metro je rychlejší. Čau! - OK...
Takže pokud to byl závod, který Chris chtěl, tedy dobrá,
protože zatímco se seznamoval s velmi japonským Tokijským
systémem metra...
Ehm...
Ach jo.
Taxi!
Já zjistil, že má tohle město nejlépe oblečené taxikáře na světě.
Jo, tohle bude moje nejvíce uvolněné vítězství.
Pěkné, pohodlné taxi.
Můj řidič má bílý klobouk a rukavice,
takže nezanechává otisky prstů.
Jo, asi je to věc kultury.
Jsem si jistý, že to není velký problém.
Nemám tušení, kde teď jsem.
Promiňte, mluvíte anglicky?
Ne, OK, pardon. Chiba Ken?
- Chiba Ken. - Chiba Ken.
A zatímco byl Chris zaneprázdněn místními obyvateli...
Omlouvám se, omlouvám se.
.. můj řidič prořezával rušnou dopravní špičku Tokya,
a postupovali jsme ohnivě.
Líbí se ti tohle?
Dělám si srandu, nejsem těhotný.
Jen si krátím čas v tunelu, víš.
Ve skutečnosti to nebylo tolik otázka, kdo vyhraje,
ale jestli ve chvíli, kdy Chris dorazí, bude v aukci ještě něco zbývat.
Tady jede. Řidič si dává na čas, pěkné stabilní zastavení,
takže je to hladké, a pak řidič otevře dveře.
Trvá to moc dlouho.
A pak napočítáme do, kolika, sedmi?
Jedna dvě tři...
Takže, nečekaně, jsem byl na aukci první.
Panejo!
A byla obří.
Lidi, tolik skvělých věcí,
a jsou jich kilometry.
Aukce USS Tokyo je jedna z největších na světě,
za den se na ní prodá okolo 15 000 aut,
včetně stovek sporťáků z 90. let v perfektním stavu.
GTR, tady máme dobré auto.
Zbývala ale jen jedna hodina do konce,
potřeboval jsem začít přihazovat.
Ježíši...
Ale jak?
Přes 2500 přihazujících tu může soupeřit až o 12 aut na prodej každých 20 sekund.
A s miliónem jenů v sázce to byla méně aukce
a více nějaké divné kasíno.
No, jo.
Sakra...
Koupil jsem něco?
No, dobře, no, lepší pozdě, než nikdy,
ale pořád musí překročit nejlákavější parkoviště na světě.
Ó, Supra! Tohle... Mohla by být v mé cenové kategorii.
Evo 7.
Ó, podívejte se na to! Kde se zatáčí?
Mám do něj jít?
Je to obrovské!
Ach!
Hele, tady jsi. Kde jsi byl?
Pod většinou Tokia.
- Na co přihazuješ? - No, nejsem si jistý.
Myslím, že tohle znamená, že cena stoupá, samozřejmě, a tohle
je číslo, a co na něm stojí?
- Přečteš to? - Ne. - To musí znamenat, co je to za auto, ne?
Pokud nepřečtu tamto, jak bych mohl přečíst tohle?
No, když se podíváš, je tam tohle všude stejné.
Ale je tam jen... Jsou pevné...
Možná to znamená...
Máš představu, co bys chtěl koupit?
Něco rychlého, manuál, rychlé,
možná jako Skyline GTR.
To by bylo hezké. Jo, určitě jeden najdeš.
Nenajde. 1 milión jenů je ve skutečnosti zhruba 7 táců (210 000 Kč).
- Ó, co je to? - Tamto, tamto, tamto.
Ach, promeškal jsem to!
Takže zatímco Matt byl zklamáván,
alespoň vymyslel vlastní strategii přihazování.
Snažíš se skoupit celou aukci?
Ne, ne, chci tamto, chci ho, chci ho, chci ho, chci ho.
No tak! A je to, a je to.
Mám ho. Mám ho!
- Myslím, že ho mám. Máš něco? - Jo. - Máš?
- Co máš? - Už je pryč. Není k vidění,
ale jsem teď hrdým vlastníkem auta.
Otázkou bylo - co koupil?
Vlastně, co jsem koupil já?
Je to jako objednávat si jídlo v cizině, když člověk nemluví jejich jazykem,
víš, co myslím?
Jako: Doufám, že mám grilované filé,
a ne vařený biskup.
- No tak. - Co?
- Ó, tady je. - Ó...
- To je mé auto! - Je žluté.
A žádný biskup se na něm nekonal.
Mazda RX-7.
Panejo.
To je ta s dvojitě přeplňovaným Wankelovým motorem, že?
Jo, naprosto správně.
Jo, neuvěřitelně nespolehlivý dvojitě přeplňovaný Wankelův motor?
No tak, neskákej na to. Mohou být trochu temperamentní,
ale to je ono.
- Cože, cože, cože? - Když jedeš do ciziny,
nedáš si Plzeň, dáš si místní pivo.
Tohle je místní pivo.
Tohle auto mohlo stvořit jen Japonsko.
Jen Japonsko ho svářet nemělo.
Wankelův motor byl k ničemu.
Krásně se otáčí, jsou sladké, krásné malé věcičky.
Vyčerpají se během deseti minut!
Nesmysl. Byla ve skvělém stavu a v Británii lehce za 15 000 (450 000 Kč),
trefil jsem jackpot.
Otázka byla, co Matt?
To jo!
To jsem já, přímo tam.
Nissan Skyline R34 GTR?
To je klasika. Všichni znají GTR.
Všichni, kromě tebe, Matthew.
- Jak to myslíš? - Je to GTT.
- GTT? - GTT. - Myslel jsem, že je to překlep!
Ne, ne, ne...
Víš, co je na GTT zvláštního?
- Já, já, nevím. Co? - Že nemá turbo,
že nemá přední poháněnou nápravu, takže má pohon jen dvou kol,
že mu chybí spousta výkonu.
- Je jako GTR, ale je prostě trochu - *PÍP*.
Taky levnější.
GTR by v Británii vydělalo 40 táců, ale bohužel, (1,2 mil. Kč)
mé GTT mělo zhruba stejnou cenu jako Chrisova RX-7.
Jsem zblázněný do té karoserie?
Ne, i na GTR jsem z tvarů karoserie nebyl nadšený.
- Myslím, že je... - Ani to není auto, které sis myslel, že jsi koupil!
- No, nevěděl jsem, co jsem,,, Byl jsem překvapený, že mám auto... - Ahoj.
- Promiňte. Jak se máš? Děkuji. - Děkuji.
Díky.
"Dobrá práce s nákupem aut."
- OK. - "Zařídili jsme jejich transport do Británie."
- To je od producentů milé. - "Transport odjíždí za dva dny z Enbu."
- "Prosím dojeďte tam." - Takže je teď musíme vzít na výlet?
- Ano. - Dobře, že jsi koupil spolehlivé auto.
- Můžu ho vyměnit...? - Ne, nemůžeš, nikoliv.
Náš cíl v Enbu
byl pár set km severně od Tokya.
Ale se dvěma dny na jeho dosažení
nám bylo řečeno, že nejdříve pojedeme zajížďkou do hor,
což nám poskytne dostatek času na seznámení s naším nákupem.
RX-7 byla skvělá ze tří důvodů.
Zaprvé, design.
Musí to být jedno z nejlépe vypadajících japonských aut všech dob.
Podívejte na tu karoserii. Je natažená přes tvar auta
těmi nejkrásnějšími křivkami.
Zadruhé, vysouvací světlomety.
Vysouvací světlomety má každý rád.
Zatřetí, tohle byl první postupně přeplňovaný
Wankelův motor v sériově vyráběném autě a produkoval téměř 300 koní.
Neodstartoval tedy úplně přesně Wankelovu revoluci.
Vlastně, jedinečný design Wankelova motoru, jak známo, žere příliš paliva a oleje,
že to nikdy jiný výrobce nedohnal.
Ale když dobře fungovaly, jako funguje teď tenhle,
není jim rovno.
Perfektně se točí.
A zatímco jsme s RX-7 skvěle postupoval,
v jeho nízkorozpočtovém Skyline,
Matt měl čas najít jeho světlou stránku.
OK, tak jsem si možná nevybral auto, které jsem si myslel, že jsem vybral,
ale ukázalo se, že jsem nechtěně udělal docela dobrou volbu.
Je to v podstatě GTR.
Místo dvou turbokompresorů má jedno,
o jednu věc méně k porouchání,
má pohon na zadek místo všech čtyř,
takže je to puristická volba,
a tohle auto má řízení všech kol.
To je druh technologie, kterou najdete jen na posledních vozech
Ferrari a Porsche a Mercedes.
Jsem náhodou úžasný.
Netrvalo dlouho a dorazili jsme do hor.
Sjeli jsme z hlavní dálnice
a naše sporťáky byly jako doma.
To jsou skvělé silnice.
Nyní se to stává poměrně "touge".
Japonsky průsmyk, silnice "touge" jsou legendární.
Úzký, kroucený asfalt,
na který si japonští nadšenci do sportovních vozů vždycky chodili hrát.
Ó, co je tohle? Na silnici je člověk, člověk na silnici.
Myslím, že potřebuje namazat ruku.
Píská.
Dobrá, úkol.
"Na otestování výkonu vašich aut před exportem do Británie"
"budete nyní závodit na slavné silnici Gunsai touge,"
"každý povezete pasažéra."
Jsme teď na Gunsai touge?
- Asi ano. - Chtěl jsem se sem podívat celý život.
- Chtěl? - Tady jezdili nejlepší japonští jezdci
v S2000, MX-5, promiň, Miatě, pro tebe.
Jo. OK. Dobrá, teď se nedívej, ale dva velmi velcí,
většinou nazí muži stojí za tebou.
Ano, sumo zápasníci.
Sport, který vlastně svým hvězdám zakazuje řídit,
což z nich dělá ideální balast sedadla spolujezdce,
aby byly naše sporťáky opravdu otestovány.
- Ahoj. - Do těch aut se nemůžou vejít, že ne?
Před námi leží 2,2 km okruh uzavřené silnice touge.
Na otestování ovládání našich vozů,
pojedeme dvě kola tohoto rychlého technického okruhu.
Kdo z vás dvou by v zápase vyhrál?
Ty. Ha-ha, o tom mluvím!
OK, jsme tým...
Jsme tým?
To je ale start!
Ano!
No tak, bejby, no tak!
Zatlačen za mnou, Le Blanc. Zvykni si na to.
Tady nás nemůže předjet. Tady nás nedostane!
Chyba, Harrisi, velká chyba.
Ty drzý malý...
To je to, o čem mluvím!
Ó, trochu moc rychle...
Nee!
To se mi líbí. Projeli jsme!
Je mi to líto, dostal mě!
Dobrá, no tak, mysli lehce, velikáne, mysli lehce!
Silnice docházela...
Cítíš tu hladkou, rotační sílu, kamaráde.
RX-7 měla dost...
No tak, no tak.
.. aby udržela GTT v boxu.
Je to vítězství!
Dostal bych tě, kdybych to nepokazil v té vlásence.
Bylo to těsné, bylo to těsné.
Myslíš, že závodění ve stylu suma 90. let
je nový sport?
Myslím, že rozhodně, ne? Říká to ten můj chlapík.
Den se krátil, silnice touge jsme nechávali za sebou
a vrátili se na dálnici.
No... skoro.
- Ach ne. - Chrisi, proč jsi zastavil u mýtné brány?
Proč myslíš, že jsem zastavil u mýtné brány?
Nevím, proč jsi tam zastavil, proto se ptám.
Prostě na mne křičí.
Moje japonština je velmi slabá.
Sahá k... Hondě.
Vidíte, tohle je zajímavé.
Tady zjistíme, jak netrpělivý pan Harris je.
Sledujte, co se stane.
Má trpělivost koně.
Mám už za sebou tři lidi.
Zpět? Zpět?
Zpátky?
*PÍP* peklo!
S mýtnými branami konečně za sebou byla dalším úkolem večeře.
A brzy jsme zjistili, že bez ohledu na to, jak daleko cestujete,
jídlo u benzínky...
Podívejme se, co tu máme...
.. je na prd.
Ach!
Ach, to není hezké!
To je špatné. Páni, zase to zavřu, OK?
Zařadí se to do složky "přál bych si, abychom si to nedávali".
To bylo zlé.
Co tyhle? Co to je? Něco z vajec.
Jo.
- No tak. - Sněz to!
- Je to tak špatné? - Sněz to!
Stačí říci, že jídlo bylo vzděláním.
Takže po hladové noci,
jsme se ráno dali brzy na cestu na další den objevů.
Japonci jsou mistři divných názvů aut.
Dám vám pár příkladů.
Suzuki Every Joypop Turbo - co třeba ta? (Suzuki Pravidelně Občasné Turbo)
Nebo Isuzu Mysterious Utility Wizard. (Isuzu Záhadný Užitečný Čaroděj)
Nebo Honda Lovely Lady Garden. (Honda Milá Dámská Zahrada)
Nejsou to skutečná jména aut.
Jo, máš pravdu, to poslední jsem si vymyslel, ale ty ostatní, přísahám, jsou skutečná.
Ale to poslední bylo mé oblíbené.
Pokračovali jsme na cestě do Enbu,
sledujíc hlavní dálnici na sever
a brzy nás naše cesta přivedla na nové území.
Hej, Chrisi, podívej na tenhle nápis. Co je to? Je to Geigerův počítač?
Je to měřák radiace. Podívej.
Ó, skvělé. Takže jsme vlastně docela blízko k, ehm...
Fukušimě, kde se stalo to velké neštěstí v roce 2011.
Blížili jsme se k jaderné elektrárně Daiichi.
Kriticky poškozené tsunami v důsledku jednoho z největších
zemětřesení zaznamenaných v Japonsku,
v okolí elektrárny byla zřízena 20 km vyloučená zóna.
Během jediného dne bylo veškeré místní obyvatelstvo
evakuováno, aby unikli nebezpečím radiace.
Odborníci předpovídají, že vyčištění Daiichi
by mohlo trvat až 40 let.
Prozatím zůstává oblast z velké části neobývaná.
Oblast, do které jsme dostali zvláštní propustku, abychom ji viděli z první ruky.
Jsme 5 km od vybuchlého reaktoru.
Jsme opravdu tak blízko?
Člověk si o tom čte a vidí fotky,
ale dokud sem nepřijede a nevidí, jak tu lidé prostě opustili
nedobrovolně své životy...
Doopravdy tě to nezasáhne, dokud to nevidíš, že?
Ne, nezasáhne.
Přemýšlíš o všech těch lidech, kteří byli kvůli tomu přesunuti.
Žilo tu 160 000 lidí.
To je obyvatelstvo Oxfordu a najednou bylo během jednoho dne pryč.
Pryč, sbohem.
Prostě hrozné.
Jako by si někdo našetřil a koupil vysněné Porsche a dojel večer z práce domů,
zaparkoval a už ho nikdy nespatřil.
Takové auto nemáš, pokud auta nemáš opravdu rád,
a přesto tu bylo nebezpečí tak obrovské, že byli ochotní
ho tu nechat a utéct.
Dětské boty a...
Nádobí a...
Panečku.
Tady asi bydlela rodina
a prostě, celé jejich životy byly najednou fuč.
To je hrozné.
Byl čas jet dál.
To bude těžké setřást.
Pokračování za chvíli...
Musím říct, že to bylo divné.
Ta velikost vyloučené zóny...
Nemyslím, že na to někdy zapomenu.
Rozsah vyčištění je naprosto obrovský.
Je to jeden z největších technických problémů naší doby.
Mluví o 30, 40 letech.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Jo. Dobrá, no, ke zbytku výletu se dostaneme trochu později.
- Rory. - Zatímco Matt a Chris filmovali tohle,
já měl svou vlastní japonskou misi.
V Tokiu jsem dostal jen jednu noc, abych se ponořil do víc
neobvyklé stránky japonské automobilové kultury.
A řekl jsem si, že začnu s velmi obvyklým Daihatsu Tantem.
Pokud chcete opravdu pochopit Japonsko,
musíte se podívat sem.
Vozidlo Kei.
Protože v nejzalidněnějším městě na světě,
bylo 38 milionů obyvatel Tokya dlouho rozervaných mezi láskou k autům a nedostatkem místa.
A pro mnohé jsou tato odpovědí.
Vozidla Kei tady tvoří asi 40% vozidel na silnici.
Tam je jedno. Tam další.
Jsou to všechno vozidla Kei.
A všechna jsou vytvořena podle řady předpisů,
které z knihy pravidel Formule 1 dělají čajíček.
Motory jsou přesně 660 cc.
Všechny jsou omezeny na 63 koňských sil
a jsou neuvěřitelně pomalé.
Zavedeny byly v roce 1949 jako dostupná poválečná alternativa
k motorkám. A když se japonská populace rozšířila,
šetrný a kompaktní vzorec vozidla Kei byl odolný do budoucnosti.
Víte, v Tokyu, protože je prostor tak těsný,
si vlastně nemůžete koupit auto, pokud nedokážřete, že máte místo
na jeho zaparkování. Proto jsou tyhle věci tak populární.
Vozidlo Kei je celé o obětování jednotlivce pro dobro všech.
Všechno podle pravidel.
Okleštit. K čertu s kreativitou.
Ale o tom tvořivost je.
Nezáleží, jak moc ji okleštíte, vždycky si najde cestu ven.
A čím víc oklešťujete, tím divnější to je.
Protože po setmění, zatímco zbytek města spí,
méně konvenční řidiči si vyrážejí v Tokyu hrát.
Ó ano!
Styl Bosozoku!
Malé automobilové sebevyjádření,
které je celé o extrémech.
Nemocný!
Nebudu lhát - je to trochu zastrašující.
Opravdu nechci říct něco špatně.
Tihle chlapi mají určitou pověst.
S původem v kultuře gangů,
styl Bosozoku dnes bere dřívější sériové japonské klasiky
a divoce je přeměňuje.
Koukněte na to!
Co je to, kov?
To vypadá nebezpečně, chlape.
Jeho ochrannými známkami jsou okázalé výfuky,
extrémně rozšířené podběhy a světlá výška sněžného pluhu.
- To je tvoje? - Jo, pouliční závodník.
To je hezké.
Ale jak se s nimi jede?
No, po menším jednání jsem dostal šanci to zjistit.
Můžu řídit? Určitě?
Arigato. Arigato, arigato. (Děkuji)
Ó můj Bože. No tak!
Ach, kámo!
- Jo! - Užij si to., Užiju si to, neboj.
To je víc můj styl. Jedno z nich chci.
Bosozoku je vším, čím vozidlo Kei není -
je antisociální a na okraji legálnosti.
Říká se, že v 50. letech
potřebovali piloti kamikaze navrátivší se z války nový koníček.
Tak se jali upravovat své motorky šílenými výfuky
a všemi možnými ornamenty, obecně způsobovali v centrech měst paseku,
tvořili srazy s velkou účastí.
Příležitostně organizované a zločinem opepřené srazy.
V každém případě se tuningový styl Bosozoku odklonil od kultury gangů
k autům, a tak o mnoho rozhodně legálních let později,
jsme skončili s těmihle.
Sakra!
Jsem si jist, že to není legální.
Když se chceš předvést, nemůžeš na tom být o moc líp.
Až na to, samozřejmě, že tohle je Tokyo.
Ó, ahoj! Lamba!
Ó ano!
Ano!
Ó ano!
Ó, to je šílené.
Ó ano!
Jo! Jo!
Líbí se mi tvůj styl, kámo.
Líbí se mi tvůj styl.
Jsem naprosto mimo svou kůži.
Pusťme se do toho, no tak.
Jsem si jist, že to je v pořádku.
Počkejte na mě, počkejte na mě!
Ó můj Bože!
Ano!
Na japonské undergroundové automobilové scéně
jsou i ty nejhlubší kapsy naruby, aby učinily prohlášení.
Pro ně je supersport jenom začátkem.
A já je musel ukecat, aby mi dali šanci.
Ach můj
Bože!
Budu upřímný, stává se to jednou z divnějších nocí
mého života.
Opět, pokud se ptáte proč, proč pokrýt Lambo neonovými světly,
třpytkami a falešnými průstřely?
Japonská odpověď je prostě proč ne?
Svět je v dnešní době celý o jedinečnosti.
Koupíte si zbrusu nové Mini a máte doslova milión možností
na úpravu. Střechu s britskou vlajkou, pruhy na kapotě.
Tohle je totéž.
Jen to posouvá trochu dál.
Ale je toho víc, protože lidé, kteří jezdí s těmito
kaleidoskopickými supersporty říkají, že mají důležitější poslání.
Víte, počet lidí do 30 let s řidičákem klesá
v Japonsku každým rokem, od začátku století klesl o třetinu.
A domnívají se, že všechna nudná vozidla Kei jsou tím problémem.
Dělejte víc takovýchhle věcí, říkají,
a děti se pohrnou zpět k autům.
A upřímně řečeno, možná to dává smysl.
Jo, do toho - na Instagram s tím, no tak!
Vím, že chceš.
Ať se vám líbí, nebo ne, nemůžete popřít, že čirá okázalost těchto aut
vytváří úžasný obrázek.
Ale problém s neonovými Lamby je, že jsou jen trochu...
Trochu běžné. Pokud chcete něco, co je opravdu jedinečné,
musíte kopat trochu hlouběji.
Tohle je Porsche 962.
Trojnásobný vítěz 24 hodin v Le Mans,
bylo jedním z nejdominantnějších závodních vozů své doby.
Ale co je na téhle 962 opravdu zvláštní je,
že to není jen závodní vůz.
Zde v Japonsku je tato 962 schválená k provozu na komunikacích.
A budu ji řídit.
Má jediná noc v Tokyu se blížila ke konci,
nastal čas zanechat rozruch města za sebou
a vyrazit do hor.
Protože takovéhle auto si zaslouží -
ne, požaduje - pořádnou silnici.
Poslouchejte ten hluk!
Ach!
Je to šílené! Naprosto šílené.
Řídím Porsche z Le Mans na silnici!
Motor je dvojitě přeplňovaný plochý šestiválec
produkující okolo 630 koní.
Možná to nezní jako moc v dnešním šíleném světě,
ale musíte si vzpomenout na dvě věci.
Zaprvé, tohle auto váží jen 800 kg.
To je asi tak, kolik váží vzduch.
A zadruhé,
si musíte uvědomit, že systémem kontroly trakce
je tenhle chlap!
To je šílené.
To je ale den. To je ale den!
Páni!
Pokud jste se, stejně jako já, někdy obávali, že se světové silnice ztrácejí
pod béžovými SUVčky a anonymními hatchbacky,
nebojte se.
Přijeďte do Japonska.
Svět automobilů je živý a zdravý
a divnější, než jste kdy mohli doufat.
A to stojí za cestování.
Hrozně žárlím.
- Jo. - Páni.
Musím říct, že to vypadalo skvěle. Porsche 962 na silnici?
- Je to správný seznam věcí před smrtí. - Já vím. Upřímně to tak opravdu bylo.
Bylo to prostě 12 nejneuvěřitelnějších hodin.
Co 13. hodina?
Chceš ukázat, co se stalo, když jsi řídil velmi vzácné,
velmi drahé Porsche z těch záběrů?
Ne. Ne, nechci.
No, máme tu pár záběrů.
Koukněte na ně.
Jo, myslím, že se něco porouchalo.
Jo, kouřím, kouřím.
Prosím netleskejte tomu.
Vypadalo to významně.
- Jo. - Co se stalo?
No, tak nějak jsme to zúžili na motorový prostor.
- A co jsi udělal? - Šlápl jsem na to!
Skvělé, takže pokud máte někdo zájem o porouchané Porsche z Le Mans,
zamiřte na silniční okruh Hakone nedaleko Odawary.
Jo a vezměte si nářadí.
Dobrá, čas vrátit se k našemu velkému japonskému výletu.
Jak si pamatujete, já a Chris jsme byli pověření nákupem páru
sporťáků z 90. let a jejich odesláním zpět do Velké Británie
za účelem zisku.
Připojujete se k nám dalšího dne ráno, kdy nám bylo řečeno, abychom zamířili
na místní závodní dráhu kvůli dalšímu úkolu.
Závodní dráha, na kterou jsme byli posláni byla pohřbena hluboko v lese.
A jak jsme od Japonska očekávali,
nebyla přesně tím, co jsme očekávali.
Co to je? Jsme na správném místě?
jaká závodní dráha má velké opičí sochy?
Je to závodní dráha, nebo zoo?
Možná to bylo trochu z obojího.
Protože to bylo Ebisu -
domov divokých zvířat japonského motoristického sportu.
Co to je?
Ano, jde o smykování.
Znáš tu chvíli těsně před nehodou, která se zdá, že trvá věčně?
Tu chvíli vzali a protáhli ji
- a proměnili ji v motoristický sport. - Co může být lepší?
Nic.
Začalo to jako nelegální závodní scéna
na japonských horských silnicích touge v 90. letech,
smykování se vyvinulo do takovýchto disciplín.
Známé jako Tsuiso, řidiči jezdí ve dvojicích,
smykují co možná nejblíže a nejrychleji paralelně.
A znepokojivě, právě teď přišel náš úkol.
Ahoj. Ahoj.
- Úkol. - Děkuji.
Díky.
Co tu máme? Co tu máme?
Pěkný design helmy. "Protože jste si koupili japonské sportovní vozy s pohonem zadních kol,"
"je načase, abyste se spojili v závodě smykováním proti"
"týmu japonských es."
- Těm klukům? - Těm ne, tamtěm.
No, a tamti jsou kteří?
Jo, těmhle klukům.
Pick-upy Kei velikosti angličáku z mělčího konce smykovacího pole.
Takže vybaveni začátečnickými bezpečnostními brýlemi...
Vypadáš dobře!
..a sadou super hladkých zadních pneumatik, aby nám pomáhaly se smykováním,
jsme zamířili na trénink.
Je to skvělé!
A, OK, někteří z nás potřebovali tréninku víc, než jiní.
Je to tak složité.
Pokračuj. Půjde to. Vím, že ano!
S těmi hloupými brýlemi nic nevidím.
Ó, tady je ta silnice.
To je ono, Matte. Pokračuj, Matte. Pokračuj, Matthew.
To je lepší! To je lepší!
Ale ovládnout smyk byla jenom polovina zápasu.
V soutěži je potřebujeme dělat v tandemu.
Je tak těžké zůstat spolu.
Upadlo mi kolo. Upadlo kolo.
Čas na trénink už nezbýval, byl jen jeden způsob, jak se ujistit,
že jsme se naučili umění paralelního smykování.
Problém vyřešen.
Startujíc v přední části pole,
cílem tohoto úkolu bude zůstat vpředu
před závodníky Kei v průběhu dvou kol akce smykem.
Nějaké tipy?
Vezmi to pěkně a plynule, přechod dělej dobře
a snaž se zůstat naživu.
OK.
3, 2 ,1...
Mozek geniality
spojení našich aut nás proměnilo ve válcující silniční betonový blok.
- Ty musíš řídit! - Já řídím!
Takže zatímco ostatní týmy měly problém nás předjet,
my se mohli volně soustředit na naši techniku.
- OK, připraven? - OK.
Řiď, řiď!
A neuvěřitelně...
Naše improvizovaná odpověď na perfektní tandem smyk skutečně fungovala.
To je to, o čem mluvím, kotě!
Páni!
OK, připravit.
- Teď! - Řiď, řiď!
- Pěkně! - Jo, máme to.
Připraven, připraven, připraven?
Ruční brzda.
Oproti předpokladu s Kei auty stále v šachu
jsme vyhlíželi vítězství.
Dobrá, připraven, připraven, připraven? Plný výkon, plný výkon.
Jde to skvělé!
Ale s pouhým půl kolem mezi námi a vítězstvím...
Panečku!
Rozbilo se to!
Tak dobře to fungovalo.
Nevím, proč se to pokazilo.
Pryč ze závodu jsme získali Kei pick-upům slušné první a druhé místo.
Ale upřímně řečeno, měli jsme větší obavy.
- Můj vůz je zničený. - Páni.
Takže cílem je koupit je za milión jenů...
- Jo. - ..dostat je do Británie a se ziskem je prodat?
Ó, na co myslíš?
No, často se říká, že závodní vůz, který slavil obrovský úspěch,
třeba vyhrál 24 hodin v Le Mans,
když ho pak necháš po závodě nedotčený, nemyješ ho,
necháš veškerou patinu a život, je cennější.
Takže tohle je co za závod?
Smykovací místo blízko divné zoo...
- Úkol. - Ano!
- To přidává hodnotu. - Jo. - Myslím, že přidává hodnotu.
S rušným dopolednem "přidávajícím hodnotu" roste apetit,
a tak jsme nechali Ebisu za sebou
a tentokrát Matt rozumně navrhl, abychom přeskočili
vajíčka u benzinky a šli na jeden z jeho oblíbených místních pokrmů.
- Co to je? - Ó, už jsi někdy měl wanko soba?
Ne, normálně mám nejdřív rád pár piv.
Ne, ne, je to japonská delikatesa.
Vážně, mám rád wanko.
Sedni si.
Wanko soba?
- Vítejte. - Ahoj. - Začneme.
- Jistě. - Tady. Jezte hodně, jezte, jezte!
Jo.
Jo, jo, jo, jo, jo.
Mmm. To je dobré.
Jsou celkem jednoduché, že?
Mm-hm.
Správně, jezte dál.
Jezte dál.
je obvyklé pořád jíst - sníst co nejvíc misek, co můžeš, víš?
- Je to tak? - A rekord drží malá hubená japonská holka.
- Snědla 700 misek. - 700 misek?
- Malá hubená japonská holka. - No, není to soutěž, ne?
Pár si jich dáme a pak pojedeme dál.
Opravdu to není soutěž, ne?
Ó, OK... Já jsem...
Jsem plný.
- Bylo to dobré, ne? - Je to fantastické.
A... A... Vím, že to nebyla soutěž,
ale byla, já, víš...
- Jo, vyhrál bys. - Vyhrál bych, jo.
Díky. Ó, podívej na to.
OK. "Zapomněli jsme zmínit, že jsme zařídili odeslání pouze jednoho auta."
"Transport odjíždí za hodinu z letiště v Enbu."
"Prosím rozhodněte si sami, které auto berete do Velké Británie."
No, očividně bys vzal RX-7.
Je to krásný příklad, zvláštní auto, Wankelův motor, moc jich už není.
Ale jsou jich fůry.
- Jak to myslíš, že jich jsou fůry? - Jsou všude.
- GTT... - Nevidíš nikde. - Vidíš! - Já nikdy žádné neviděl.
Je to šváb japonských automobilů.
- Jsou všude. - Proč bychom brali RX-7?
- Správně, vezmeme RX-7. - Budeš chtít něco z toho. Podívej se na to tam.
Cože!
Do Británie se vracelo jen jedno auto...
Ó, ne, ne, ne, ne, ne.
..a na cestu na letiště zbývala pouhá hodina,
každý z nás měl odlišný přístup k tomu, jak se tam dostat první.
Nevím, jaký má plán Chris, ale mým plánem
je zamířit na dálnici,
držet se dál od těchhle klikatých silniček a pořádně na to šlápnout.
Má náskok, malá svině.
Ušetřím čas. Pojedu klikatými silničkami.
Mám RX-7 - proč bych nejel klikatými silničkami?
Cíl v Enbu byl jen 32 km na sever,
moje cesta po dálnici mohla být trochu delší,
ale rozhodně byla rychlejší.
Závod začal.
Dobrá, takže mám vyšší výkon a upřímně řečeno, lepší auto,
takže bych měl být schopný jet rychleji, zvlášť, když jedu po dálnici.
Měl bych se tam dostat rychleji.
A budu doma.
Pořád počítám, že mám rychlejší auto.
Stále si myslím, že RX-7 vyhraje.
A upřímně řečeno, šance byla na mé straně,
protože Matt, aby využil své super rychlé dálnice...
Ahoj, můžete otevřít bránu?
Otevřete bránu, prosím?
Nejdřív by se na ni musel dostat.
Kdo? Kdo? Ne, potřebuji jen otevřít bránu, abych se dostal na dálnici. Dálnice?
Dálnice. Kado, kado.
Ne, nejedu do Chicaga.
Brána, brána, brána!
Musíte otevřít bránu.
Stačí ji otevřít. Musí tam být tlačítko.
Děláte si legraci?
Kamaráde!
Byla to překážka.
A k vzteku bylo, že létající kapesní raketa Harris letěla.
Na tomhle autě je tolik věcí k obdivu.
Wankelův motor je tak lehký,
což znamená, že předek auta není těžký, takže auto netrpí nedotáčivostí,
netlačí, prostě drží a jede.
Je to perfektní zbraň na porážku Matta LeBlanca.
Otevři bránu!
- Ne, ne. - Ne, ne, co?
Jak se dostanu dovnitř?
- ETC? - Jo. - Mám ETC.
Jo, mám to. Mám to někde. Nevím, kde to je.
Jo, mám to. Nevím.
Jo, ETC.
Co je ETC? Nevím, co to znamená.
Ale zatímco jsem stále tvrdě vyjednával s vrátným
u plastové brány...
No tak!
Naštěstí Chris brzy zjistil, že místní silnice znamenají místní dopravu.
Z cesty.
No tak!
A když byl zdržen...
Jedeme. Otevřená silnice, otevřená silnice.
Konečně jsem překonal svou jazykovou bariéru.
Nemám tušení, o čem ten člověk mluvil, ale haj, chlapče,
byl naštvaný.
Hýbni sebou!
Ano. Skyline a já jsme byli na lovu.
Mám toto auto opravdu rád.
Srostl jsem s ním. Musím to vyhrát a dostat ho do Británie.
No tak!
Zbývalo méně, než 16 km k cíli na letišti,
odstup za Harrisem se rychle zmenšoval.
A když jsem opustil dálnici...
Ano! To je to, o čem mluvím.
..bude to přímý sprint po soukromé cestě k čekajícímu
transportu a, pro jednoho z nás, vítězství.
Tohle je území GTT, můj příteli.
Neexistuje žádný způsob, jak by se LeBlanc dostal přede mne. V žádném případě!
Tady mne nemůže porazit.
V žádném případě!
Dobře, pojď, pojď.
Dobrá, musím být blízko vrcholu.
Ó, už tam je!
Sakra!
To naštve.
- Jak ses sem dostal tak rychle? - Měl jsem Mazdu RX-7.
- Co ti trvalo tak dlouho? - Zdrželi mne u mýtné brány.
- Cože? - Zdrželi mne u mýtné brány.
No tak, pojďme ho pronásledovat.
Koukněte jak válí.
Dobře, konec cesty.
A letí.
Jak jsi mě porazil?
Chci říct, jak jsi...
Co to je? Co to děláš?
To je Ichiban. Rtěnka pro muže.
Potřebuješ trochu víc tady na straně.
Jsi hajzl.
Bylo to mega. Bylo to skvělé.
Úžasné, úžasné.
To byl ale pekelný výlet.
Japonsko, skvělá země.
Strašně divná, ale báječná.
Víte, co mne opravdu dostalo?
Toalety, mám pravdu?
- Ó! - Podpoř mě. - Byly úžasné.
Vyhřívané prkénko a malá sonda, co vyjede a umyje...
- Nepoužívejme slovo "sonda". - Ó, no tak. - Ne, ne, ne.
Říkejme tomu teleskopická mycí tryska.
- Umyje tě. - Ne, ne, můžeme se vrátit ke smyslu toho filmu, ano?
- OK. - Což bylo vydělat na japonském sporťáku.
Spočítejme to. Zaplatil jsi kolik,
sedm tisíc na aukci, viď? (210 000 Kč)
- Správně. - OK, a pak byly náklady na lety.
- Kolik to dělá, tisíc? (30 000 Kč) - Trochu víc.
- A pak cena transportu auta? - Jo, nezapomeň na benzín.
Pak byl ten večer v saké baru.
- To byla skvělá noc. - To bylo mega.
Takže se dostaňme k meritu věci.
Za kolik bys to auto musel prodat, abys byl na nule?
Okolo 52 tisíc. (1,56 mil. Kč)
Ale... Ale dostal jsem pár silných nabídek, Rory.
- Jo? - A doufám.
Jakou máš zatím nejvyšší nabídku?
- 800 babek. (24 000 Kč) - 800 babek?
Jo, ale vyždímu z něj trochu víc. To je v pohodě.
Není to přesně ten nejsilnější obchodní model, že?
Hele, na Chrisovu obranu...
Ne, nemám nic. Promiň, ne, ne.
OK, to je pro tento týden vše.
Uvidíme se příští týden. Dobrou noc.
Překlad TGTT 2018 http://topgear.sovicka.net
Jsem Rory Reid a uvádím Extra Gear
Každý týden zvedáme kapotu největšího motoristického pořadu na světě,
abychom vám ukázali vystřižené záběry, exkluzivní záběry a fantastické hosty.
Sledujte nás teď na BBC 3 BBC iPlay
Uvidíme se tam.