Ahoj a vítejte u Top Gearu.
..Myslím, že bych na vás udělal dojem, kdybych vám řekl, že jsme jeli autem
na dno moře, a pak zase ven, že?
Co? No, tento týden...
..uděláme polovinu toho.
Ale nejprve musíme mluvit o britské ekonomice.
Vláda má plán na urychlení obchodu
a jmenuje se to HS2, vysokorychlostní železnice
mezi Londýnem a severem a tvrdí, že bude sát 56 miliard liber (1,8 bil. Kč).
Ale Chris Harris si myslí, že má lepší obchodní plán.
Dámy a pánové,
budoucností britského podnikání by mohlo být pouhé BMW M5.
Za 90 000 liber to zní draze, (2,95 mil. Kč),
ale za cenu HS2,
byste je mohli nakoupit včetně dostatku drobných na benzín
pro celou populaci Manchesteru.
To by obchod mezi Londýnem a severem urychlilo.
Protože jde o M5 s 4,4 litrovým twin turbo V8 motorem
se zhruba 600 koňmi.
A to znamená, že je opravdu velmi rychlá...
..vskutku.
Tento čtyřdvéřový sedan má ve skutečnosti maximální rychlost 304 km/h.
Svět se zbláznil!
Vláda počítá s tím, že jejich nové nablýskané vlaky urazí
vzdálenost mezi Manchesterem a Londýnem za hodinu a osm minut.
V M5 při 304 km/h,
byste tu samou vzdálenost ujeli za hodinu a pět minut.
OK, po cestě musíte porušit pár předpisů.
Ale přemýšlíme tu zeširoka.
Kromě toho to není jen nejvyšší rychlost, kde M5 nechává vlak za sebou.
Protože BMW tvrdí, že z 0 na 100 to zvládne za 3,4 s.
To je působivé!
Což je o asi 25 sekund rychleji, než kterýkoli jiný vlak na planetě.
A důvod pro takové zrychlení?
No, jde o pohon všech kol.
Jo, BMW udělalo nemyslitelné.
Model M5 je definován jako ultimativní sedan s pohonem dvou kol,
ale když máte 600 koní,
musíte pohánět všechna čtyři.
Pro zaryté fanoušky M5, jako jsem já, je to velké.
Protože zaprodat duši náhonu zadních M5 v zájmu
trochy přilnavosti navíc je upřímně řečeno nic než svatokrádež.
Takže je dobře, že má BMW řešení.
Protože když si tady pohraji s menu,
rozumný super sedan s pohonem všech kol se stane...
.. velmi nerozumným sedanem s pohonem dvou kol.
A to je M5.
Tohle tlačítko je v podstatě tlačítko 23:00 na vánočním večírku -
obchodní záležitosti ty tam, panáky tequily všude kolem,
což pravděpodobně skončí trochu nedůstojně.
To je trik. Pohon všech kol, když chcete být rozumní.
Pohon dvou, když chcete být za blbce.
- Ó, - *PÍP*, - šílené.
A nezapomeňte, že M5 tohle všechno zvládne
a nechá vás vyhnout se železniční dopravě.
Tu schůzku nikdy nestihnu,
musíte ji posunout, posuňte ji na později.
Říkal jsem ti to včera.
Nevím, proč se bavíme pořád o tom samém.
Ne, nemůžu ... opravdu ...
Opravdu si myslím, že jsme to zvládli.
Jen zahoďte HS2 a váš luxusní železniční projekt
a ujistěte se, že budou všude M5, prosím.
Děkuji, vládo.
Ale stejně jako všechny velké vládní projekty,
bude na to muset být vypsáno výběrového řízení.
A je tu i další uchazeč.
Mercedes AMG E63 S.
Stejně jako M5 je to čtyřdvéřový sedan, který stojí asi 90 000 liber.
A stejně jako M5,
má twin turbo V8 posílající 600 koní na čtyři kola.
0-100: 3,4 s.
Maximální rychlost: 298 km/h.
Což je o něco méně než BMW, ale víte... dost.
A stejně jako M5 ...
.. zmáčkněte několik tlačítek a E63 S se také stane vozem s pohonem zadních kol.
Trvalo to asi deset vteřin pochopit,
že je Mercedes vlastně o dost agresivnější stroj.
Řazení je rychlejší, do otáček jde rychleji.
Celé auto chce být ještě větším chuligánem.
Dobrý Bože! A zní tak rozzlobeně!
Zní zvláštně povědomě.
Když jsem byl mladší, měl jsem učitele fyziky,
který se oblékal opravdu normálně.
Zvenku vypadal jako ten nejobyčejnější muž,
klidný, pohodář.
Ale když mu prasklo v bedně, byl naprosto šílený.
To je E63.
Zvenku vypadá obyčejně, ale když nasednete
a necháte ji rozjet, je to zpěněný super sedan šílenec!
Model M5 vynalezl tuto třídu automobilů, proto se jí říká třída M5.
A Mercedes, požehnaně,
strávil desetiletí snažíc se BMW dohnat.
Tímto vozem to možná konečně zvládl.
Samozřejmě existuje jen jeden způsob, jak to zjistit.
Protože pokud se chystáme urychlit britskou ekonomiku,
na čem skutečně záleží je, které auto je nejrychlejším způsobem podnikání.
Nemůžu řídit obě najednou,
takže jsme museli zavolat na pomoc jediného tvora, který kdy
byl odmítnut na učně, protože byl moc otravný.
Je to Stigův obchodní bratranec.
A je mocně obchodní.
Máš tam diář?
Takže jedno kolo trati,
vítězí ten, kdo první dojede na šéfovo parkovací místo.
Pracovní doba začíná úderem hodiny.
To je jen podvádění.
Je to absolutně nemilosrdné.
S Business Stigem není radno si zahrávat.
Znáte všechny ty hrozné motivační slogany?
Business Stig je všechny vymyslel.
"Myšlení modré oblohy"? Předtím jsme měli prostě nápady.
Byl to chaos.
"Srovnejte si kachny do řady," s tím přišel Stig.
Předtím byly kachny prostě všude.
Ó, vypadá to, že jsem trochu rychlejší, pane Stigu.
Dobrá, mám ho na vnitřní straně.
Mám ho! Mám ho!
Kořist pro vítěze.
Kam jdeš?
Rychlý oběd, ne? Rychlý oběd?
Mrzuté.
Zavřu ti dveře, nevadí?
Tak tady to máš vládo,
budoucnost britského podnikání spočívá v E63 S.
Neumím vyjádřit, jak blízko k sobě tahle dvě auta jsou.
M5 je fantastický super sedan.
Ale podle mne ji Mercedes prostě překonává v několika klíčových oblastech.
Je víc vzrušující, aniž by byl kompromisem co se týká komfortu.
Je trochu agilnější.
A prostě mám rád ten motor a tu převodovku.
Takže ano, M5 byla konečně poražena.
Myslím, že to hle je ten nejlepší rychlý sedan, který se dá koupit.
To je odvážný výrok.
Ale také, obávám se, v dnešní době, zcela zbytečný.
V reálném světě nelze pominout fakt,
že super sedany s 600 koňmi prostě nedávají smysl.
V 80. letech, když byla představena první M5, to bylo jiné.
M5 by vás dovezla z domova do kanceláře, do golfového klubu,
nebo kamkoliv jinam, kam jste chtěli rychleji, než v normální pětkové řadě.
Ale tomu už je konec,
Dieselová řada 5 vás tam dostane stejně rychle,
stojí polovinu, a to i v palivu.
Tohle auto - tato auta - nejsou relevantní.
Jsou odpovědí na otázku, kterou už lidé nepokládají.
Nicméně irelevantní odpovědi jsou zábavné.
A přiznejme si to, pořád porážejí železnici.
Takže, abychom to shrnuli,
takže říkáš, že by se vláda měla prostě zbavit
té HS2 věci a všem v Manchesteru koupit místo toho Mercedes E63?
Jo, selská politika pro selskou Británii.
Už jsi přišel s absurdními teoriemi. Ale tahle...
- .. ta je geniální! - Díky. - Nevidím v ní chybu!
Líbí se mi, že jsou obě čtyřkolky
a také je možný pouze pohon zadních kol. Víš co tahle auta jsou?
Jsou to účesy mullet.
Party vpředu, podnikání vzadu.
- Bylo to opačně? - Bylo, že?
Mullet jsem nikdy nenosil!
A také je to trochu divný pocit, že my děláme vtipy na vlasy, ne?
Chápeš?
- No, jeden z nás má na výběr, co se týká účesu. - Jo.
Ale jsou to fantastické věci. Úžasné super sedany.
Zatleskejme super sedanům.
Tuhle jsme v kanceláři debatovali.
Jaké je nejuniverzálnější auto na světě?
Range Rover? Jeep? Starý dobrý americký pick-up?
No, ne podle Chrise Harrise, protože ten si myslí,
že existuje jedno vozidlo, které je užitečností všechny porazí,
a vzal mne na malý výlet
do jeho přirozeného prostředí, co je hned za rohem.
Na Srí Lanku.
6,5 mil. Ha každého typu terénu, který si dokážete představit.
Od pláží po deštný prales, od hor po rušné město.
Je to místo, kde si více než 20 milionů obyvatel vybralo
jedno vozidlo nade všechny ostatní, aby zkrotilo tento tropický ostrov.
A myslím, že na něco kápli.
Vítejte na Srí Lance. Krásné město Kandy.
- O Srí Lance vím jednu věc. - Jakou? - Sloni.
- Můžeme se podívat na nějaké slony? - Všeho se dočkáš, Matthew.
Přivedl jsem tě na Srí Lanku, abys zažil jednu z nejuniverzálnějších
forem transportu na planetě, OK?
A co víc, přivezl jsem nám každému jedno.
- Přivedl jsi nám slony? - Ne, přivezl jsem nám auta.
- Je to pořad o autech. - OK, dobrá. - Jdeme na to.
- Co myslíš? - Vezeš mne přes půl světa,
abych se podíval na tuk-tuk?
Věděl jsem, že tě budu muset přesvědčovat, takže pojedeme
na malou projížďku na ukázku, jak univerzální
skromný tuk-tuk je.
Tvůj je ten červený, já budu mít ten zelený.
To se ti bude líbit!
Á! Řídítka v autě. Velmi chytré.
Takže seženou nejhorší díly z motorky a nejhorší díly z auta,
svaří je dohromady, a tuk-tuk je hotov.
Dobrá.
Tohle...
...by mělo být hrozné.
Chystal jsem se Matta vzít na tuk-tuk dobrodružství
začínající v Kandy.
Po cestě provedeme řadu důkladných testů,
vyvrcholených výstupem po hrozivém Ďáblově schodišti.
A nejdřív jsem chtěl dokázat, že je to správné auto,
které zvládne chaos města.
Ha-ha! To je šílenství!
Ale skvělé šílenství.
Tuk-tuk tedy, pojmenovaný podle jeho výrazného "tuk-tuk" zvuku.
Není skvělý?
Páni!
Má samozřejmě motor vzadu a pohon zadních kol.
Stejně jako Porsche 911.
Na rozdíl od 911, dokonce i s větrem v zádech, zvládne zhruba 64 km/h.
Ale zapomeňte na výkon, protože jde o skvělou jednoduchost.
Dvouválec, zhruba 11 koní, čtyřtakt,
váží zhruba 300 kg.
Takže je ekonomický a jednoduše se opravuje,
což je tady rozhodující.
Je prostě krásně jednoduchý.
Je to automobil svlečený do spodního prádla.
Páni!
OK.
Moje první dojmy z tuk-tuku.
No, budete překvapeni, že je vlastně...
...opravdu pomalý.
A hlučný.
Ó... Páni! Ovládání je...
Skoro jsem se tam převrátil.
Je úžasné, že něco takhle pomalého může být tak nebezpečné.
Děláš si s tím ze mně legraci?!
Vážně, umíš si představit něco jiného, co bys tu teď chtěl řídit?
Doslova cokoliv jiného!
- Ale no tak! - Cokoliv!
Proč na mne troubí?
- Ale sklapni. - Mám řešení, OK?
Znám někoho, kdo umí tyhle věci udělat bezpečnějšími.
Bezpečnější? Je to smrtonosná past!
Na dlouho nebyla.
Ó, žehnají mu.
Hindská tradice.
Když si tady koupíš něco důležitého,
jako dům nebo vůz,
uděláš tohle, aby sis zaručil bezpečí a prosperitu.
Líbí se mi to.
Myslím, že je to skvělé.
Navíc na jízdu v těchto vehiklech potřebujeme veškerou dostupnou podporu.
Tato negativita nepomůže procesu požehnání.
Nejsem negativní!
Říkal jsem, že se mi to líbí, myslím že je to skvělé. Jo!
Jak pomůže limetková šťáva při čelní srážce?
Naše tuk-tuky byly nyní bezpečnější než pancéřované Volvo,
další jsme byli na řadě my.
To jsem nečekal.
- Udělejte ho pořádně, potřebuje velkou pomoc. Jo. - Děkuji.
A když byl obřad hotov,
nastal čas na další Chrisovo odvážně tvrzení.
Také je to sporťák.
- Ne, není. - Je. - Ne, není!
Je, a ukážu ti to.
Protože jsem kousek po cestě na místním stadionu
připravil perfektní ukázku.
Dovol mi, abych ti představil sport
tuk-tuk polo.
Toto je odpověď Srí Lanky na římské Koloseum.
Toto je starověký, dobrá, ne tak starověký,
gladiátorský sport tuk-tuk polo.
Dva týmy bojující
za právo být korunovány šampiony.
Každý vůz statečně obsazený jedním odvážným řidičem
a jedním krvežíznivým pálkařem.
OK, takže musíme rozhodnout, kdo řídí a kdo odpaluje.
OK, já řídím. Ty máš nižší těžiště,
jsi vhodnější na odpalování.
Ne, já jsem závodní řidič, řídím já.
A ty jsi říkal, že jsi hrál hokej.
- Víš co, vím, jak to vyřešit. - Tak pokračuj.
- Ó, to je demokracie, že? - Jo, je. Řídím já.
Tři tuk-tuky na tým, dvě chukky -
tedy poločasy -
byli jsme skoro připraveni jít do války.
OK, jaká je naše strategie?
Co? Musíme ovládnout vnitřní část hřiště,
uzavřít ji před prvním poločasem, OK?
O čem to pro pána krále mluvíš? Jak to, že toho o pólu víš tolik?
Hele, trochu toho vím o hodně věcech.
- Plánoval jsem odpálit co nejtvrději dokážu. - Dobrý plán.
Připraven?
Víc nebudu.
Pověřen akcí, místně uznáván za císaře,
byl rozhodčí a, podivně, trenér dnešních soupeřů,
Geoffrey Dodds.
OK, chci, aby to byl čistý a řádný poločas.
Dav byl na pokraji šílenství a nastal čas zápasu.
Jeď!
Máme, to, máme to, máme to, mám to!
Doleva, doleva!
Hra byla v plném proudu...
Otoč to, otoč to!
..rychle jsme zjistili, že máme pár problémů.
Tohle prostě skončí obrovskou...
..hromadou!
Zlomil jsem svou paličku!
Chrisovo neúnavné dirigování...
Dělej, dělej, dělej, dělej! Jeď, jeď, jeď!
Stop, stop, jeď!
...mnohem zkušenější soupeři...
- Ne! - Ne! - Ne!
Ach!
Je to strašné!
..skutečnost, že je opravdu těžké zasáhnout ten zatracený míč...
Právě jsi ten míč přejel. Au!
..a když zasáhneš, rozhodčí je tak zaujatý...
Směšné řízení.
To tedy není fér, to jsem nezažil!
..udělá cokoliv, abychom prohráli...
Hej, ne, ne, ne! Hej!
Jsi tam! Hej!
Dva na jednoho v brankovišti, rozhodčí!
...jo, je fér říct, že jsme dostávali... na frak.
Ale když se hra změnila v demoliční derby...
..viděli jsme šanci a "tukli" do ní.
- To je to, o čem mluvím! - To je vyřešeno!
Páni!
- No, jsem rád, že jeden bod máme. - Dostali jsme jeden.
No, myslím, že to byla velmi dobrá první hra.
Co si myslíš o Chrisově práci s paličkou?
Já - já myslím, že mu to šlo.
Co si myslíš o Mattově řízení?
Ehm... Mohlo by být lepší.
To říkáš jen proto, že jsem tě nachytal při podvádění.
No tak. Měl jsi šanci skórovat nevím kolikrát.
To je všechno, co říkám.
Víc neřeknu. Nevím kolikrát.
Šestkrát, vím to.
Ale nejde o výhru, počítá se tuk-tuk.
A protože jeho sportovní vlastnosti byly dokázány, druhý den ráno
nastal čas nechat město za námi a vydat se na venkov.
Možná, jen možná,
uvidíme nějaké slony!
Věděli jste,
že Srí Lanka produkuje téměř 90%
skořice na světě?!
Miluji skořici!
Kousek skořice v pastýřově koláči
ho naprosto přemění.
Pamatujte si to.
Ale nebyli jsme tu kvůli skořici...
- Tady, slone! - ..nebo slonům.
Byli jsme tu kvůli čaji.
Spoustě čaje.
Mířili jsme na slavné plantáže,
a vstříc další výzvě.
OK, čas předvést další párty trik tuk-tuku.
- Nákladní doprava. - Cože?
Tuk-tuk je vehiklem pro stěhování
věcí z místa A do místa B.
Na ukázku budeme závodit.
Tamhle to je pick-up a ti pánové
- na něj naloží 25 pytlů čaje - Hm-ehm.
A my naložíme 25 pytlů čaje na tuk-tuk.
A pak je to závod na úpatí kopce do továrny na čaj.
První, kdo tam bude, je vítěz.
- OK, takže naskládáme všechen ten čaj... - Jo.
- ..sem? - Jo, jednoduché.
Je to jako TARDIS [Pán času], víš, že to jde. Bez problémů.
OK, dobře, řídím.
Víš, že na tuk-tuk skeptika jsi překvapivě nadšený do jeho řízení.
- Myslím, že už se ti možná líbí. - Jdeme na to?
Absolutně.
3, 2, 1, start!
Nejdřív střecha, určitě střecha?
To se nikdy nevejde.
- Nikdy se všechny nevejdou. - Ano, vejdou!
Ach!
- Ach Bože, mají to hotové, mají to! - Tlač!
Chci, aby se vědělo, v záznamu, že když tohle prohrajeme,
mohou za to tvé nakládací schopnosti, nikoliv tuk-tuk, OK?
Ale zatímco Chris byl zaneprázdněn stěžováním si...
..pick-up získával náskok.
- Musí diagonálně přepadnout... - Přepadává diagonálně!
Trochu níž, trochu níž.
Jak to myslíš: "trochu níž"? Ne!
Měli jsme co dohánět a konečně vyrazili.
- Myslím, že ztrácíme čaj. - Ach! - Teď jeden upadl.
Je to úžasné, pocit nestability, ale nechce se převrátit, že ne?
Nevím, jako by se chtěl překlopit, jo.
- Kde? - Všude.
Páni!
- Slyšel jsi, co říkal? - Co říkal?!
Říkal: "Ó!"
Nejedeme prostě dost rychle, potřebujeme zkratku.
A to je krása tuk-tuku.
Dokonce i plně naložený dojede tam, kam pick-up nemůže.
Budu držet oči otevřené. Moc jich právě nevidím.
- Ó, to je ta cesta. - Jak to víš?!
Říkal jsem ti, že vím trochu o všem.
- Je to dobré. Šlápni na to. Šlápni na to! - Šlapu na to.
Výkon je dobrý, je tvůj kamarád!
- Tady doprava. - Rozhodně vpravo. - Musí to tu být doprava. Jedeme.
Takže zatímco se pick-up musel držet klikatých cest,
my jeli přímou cestou dolů.
Teď jsme motorizovaní!
Tohle dohání čas, rozhodně nám ho to ušetří!
- Tudy. - Jo, jo.
A teď se budeme vrtět.
Říkal jsem ti, že je tuk-tuk správné vozidlo
na převoz věcí mezi A a B!
A díky mojí zkratce...
Pick up! Ó!
..jsme měli pořád šanci.
- Tamhle je! - Tamhle je!
Vyjeď a dostaň ho, můžeme předjet před zatáčkou!
Jdeme na to, jdeme na to, jdeme na to.
No tak, kotě. No tak!
Drž se vlevo, drž se vlevo.
- No tak, Matthewe, pojeď. - Máme to.
Najdi rychlost, člověče! Jo.
- Máme to! - Co jsem ti o tuk-tuku říkal?
- Nemůže nás předjet. - Tady nás nepředjede.
A jsme tu, to je továrna na čaj. Zastav tam.
Teď to složit. Jdeme na to.
Jsme tu, jsme tu.
To je ono. Vítěz!
Páni! Dostali jsme je.
Dobrá práce.
Městské auto, splněno. Sporťák, splněno.
Vozič nákladu, splněno.
Neexistuje nic, co by tohle auto neumělo.
Jsi šílený, víš to?
Ale musím ti to uznat,
a pak, hlavně, to musím uznat jemu,
Byl jsem si jistý, že s veškerou tou zátěží
se buď překlopíme, nebo spálíme spojku,
ale nepřeklopili jsme se a spojku nespálili.
Takže... Jdu do toho.
Co bude dál?
Ó! Ďáblovo schodiště.
Nejdu do toho.
Ano, nechvalně známé Ďáblovo schodiště čekalo.
Ale dokonce se k němu dostat bude složitá objednávka.
Světla tuk-tuku jsou asi tak výkonná, jako...
..svíčka z viktoriánské doby.
A nefunguje mi stěrač.
Takže opravdu nic nevidím,
takže jedu spíš odhadem, než čímkoliv jiným.
Nic nevidím.
- Co je tohle? - *PÍP* - Vlásenka.
Řidič tuk-tuku je v noci na Srí Lance ohrožen.
Matt ale přemýšlel o něčem jiném.
Věděl jsi, že by tu mohli být sloni?
Jedeme přímo kolem nich.
Víš, že komunikují vrněním jako kočky?
No není to roztomilé?
Budeš se soustředit na silnici?!
Skvěle plavou, chobot mohou používat jako šnorchl.
A slyší nohama.
A věděl jsi, že jsou jediným savcem...
- ..který neumí skákat? - Proboha!
Kdy uvidíme nějakého slona?
Sklapneš už o zatracených slonech?!
Co má proti slonům?
Druhý den jsme k němu dojeli - k Ďáblovu schodišti...
..kde bude mým posledním úkolem jízda v terénu.
Jedna z nejnebezpečnějších stezek na Srí Lance,
Ďáblovo schodiště, je 14 km výšlap strmým, nerovným terénem.
Výzva i pro řádnou čtyřkolku.
Její dobytí by bylo dokonalým důkazem všestrannosti našich tuk-tuků.
Koukni na to!
Panejo!
Řádná terénní vozidla.
Kdo potřebuje Land Rover Defender, když můžeš mít tuk-tuk?
Říkal jsem ti, že z toho tuk-tuk udělá snadnou práci.
Je to snadné.
Ó!
***PÍP***!
Ježíši!
Dobrá. Takže tohle je očividně Ďáblovo schodiště.
A očividně to nebylo místo pro tuk-tuk.
Co to...? Ach!
Ó! To je šílené.
Ó, má hlava. Harrisi, já tě zabiju!
Mysli na ten pocit, až to zdoláš.
Neuvěřitelné.
Nemyslím, že je moc šťastný.
Jeď!
No tak, tuk-tučku. Tady mne nenechávej ve štychu, prosím.
Jemine. To je drsné.
Dobrá, tohle je...
Nevím, o kolik větší trest tohle auto ještě zvládne.
Je to naprostý útok na vozidlo.
Převodovka, motor, pohon, pružiny,
takové, jaké jsou, nebo byly.
Ach!
Mám zde celý seznam nových zvuků. Zcela nové věci.
Jo, já také, ani jeden nezní dobře.
Ale přesto nás Chris vedl dál po stezce.
Ježíši! Tady nahoře žijí lidé!
Ahoj.
Ne, nejsem k pronájmu.
Co to sakra...?
A zatímco on se vzdát nechtěl, jeho tuk-tuk se vzdávat začínal.
Ó, můj Bože!
A přišel o převodový stupeň.
Nevím, jestli touží po tomhle světě, tenhle tuk-tuček.
Těžko říct, co se děje, ale mám pocit, že mám
vzadu mírný defekt nebo něco podobného, něco není v pořádku.
Matthewovi to nepřiznám.
Máš prázdné kolo, máš prázdné kolo.
Jo, prázdné kolo, dobře.
Normálně bych se výměny kola bál,
ale tohle je tuk-tuk.
Je to nejjednodušeji opravitelné auto na světě, takže sleduj.
A je to. Pneumatika. Vidíš?
Tak chytré vozidlo, ani nepotřebuješ hever.
Takže ho jen zvednu a ty to strčíš pod něj?
Jo, myslím, že to bude stačit.
- Jo? - Jo. - OK.
Nahoru. Počkej, počkej.
Počkej. Trochu víc.
- Ne, Chrisi. - To je ono. Trochu víc. - Ne.
Právě jsi zničil můj tuk-tuk.
Jsi takový idiot!
Vadilo by ti, kdybych jen stál a díval se?
- Můžu se vrátit pro svůj. Můj běží. - Tvůj běží?
- Jsem si tím jist. - Takže jsi zničil můj,
- ale můžeš se vrátit pro svůj. - Ne, ne, ne.
- Ne, ty sis ho zničil. - Ne.
Ty jsi to zničil. Říkal jsem: "To je moc." Ty na to: "Cože?"
Přijímáš za to část zodpovědnosti?
Vezmu... Ne. Nepřijmu. OK, dobře.
Tvé auto jsme shodili ze srázu ve snaze ho zvednout oba.
Ale co je ještě důležitější, zabili jsme tuk-tuk?
OK, jak blízko k němu budeš stát, když ho budu startovat?
OK, teď.
No tak, prosím! Pojď tuk-tučku.
- Ó. - Jo, jo.
OK, dej mu chvilku.
Stačí. Teď!
No tak, chytni. Jedna jiskřička, prosím!
No, chce se mu. Chce se mu.
- No tak, kotě. - Tak moc chce nastartovat.
Ano!
Hoří. Dělám si legraci, jenom si dělám legraci.
- Páni! Nezničitelný. - Ani to nepoškodilo čelní sklo.
Není tak hezký, jako byl předtím, ale vypadá...
Uvěřil bys tomu? Co tam máš?
- Ó, podívej na to. - Ahoj. - Děkuji.
- Odkud přišel? - Je to od producentů. - Ó!
"Takže věříte, že tuk-tuk je nejvšestrannější"
"auto na světě, nyní to dokažte tím, že pojedete do Indie."
- Indie?! - Hmm.
No, ale není Srí Lanka ostrovem?
Pokračování za chvíli...
Pořád nemohu uvěřit, že zase nastartoval. Nemůžu tomu uvěřit.
Dobrá, vrátíme se k tomu později,
když se věci začnou trochu topit.
Ale teď je čas posadit hvězdu do rozumně rychlého auta.
Dámy a pánové, prosím přivítejte na pohovce, profesora Greena.
- Vítej, kamaráde. - Dobře.
Díky. Rád vás vidím.
Dobrá.
Ty máš řízení opravdu rád, že?
Jo, mám ho rád. Přestože žiji v Lewishamu a většinu času trávím řízením mezi Lewishamem
a Shoreditchem, což znamená maximální rychlost zhruba 27 km/h.
Jaké bylo tvé první auto?
První auto, co jsem měl, koupil jsem Polo na zkoušku na řidičák
a má tehdejší přítelkyně mne učila řídit.
To muselo být dobré pro vztah?
Už spolu nejsme.
Ale, jo, ne, s tím autem jsem prošel.
Ale byla to legrace, první den, co jsem udělal zkoušku.
Dostaneš dočasný řidičák
a dostaneš certifikát, že jsi prošel,
který jsem nechal doma, protože pořád ztrácím věci.
A zastavila mne policie, že?
A byl tam starší polda, který byl napůl v pohodě,
a pak tam byl mladší polda, který byl totální puntíčkář.
Takže se snažil... Řekl jsem mu, co se stalo:
"Nechal jsem ten kus papíru doma. Řidičák mi vystavují."
"Zkoušku jsem udělal právě dnes."
A on na to: "Jo, ale jste profesor Green."
"To je celé, co řídíte?"
Přál bych si, aby mne zastavil o pár měsíců později,
- když jsem měl své SLS a pak by říkal: - *PÍP* - polda!
A pokud jde... Když mluvíme o autě, jaké řídíš teď?
V tuto chvíli mám řadu G, G kombi. Měl jsem GTS.
A před tím jsem měl SLS, obě jsou krásná auta,
když jsi ve čtvrtině zatáčky, už jsi za ní,
zatímco G kombi je trochu víc pracné.
A slyšel jsem, že... píšeš v něm hudbu?
Jo, jo, jo.
Většinu nápadů dostávám v autě,
což moje přítelkyně nesnáší, protože poslouchám stejný nástroj
pořád dokola a ona na to:
"Ó můj Bože!" Víš co myslím.
Je to pro ni dobré asi jako japonské vodní mučení.
Ale mám to rád. A já si bzučím kolem,
- dostávám při řízení nápady. - To máš dobré. - Dělá mne to šťastným.
Nic mne neučiní šťastnějším, než napsání dobrého textu.
Dobrá. Jak šel trénink s Chrisem?
Slyšel jsem, že jsi byl... řekněme sebejistý.
Ne, neřekl bych sebejistý. Jen se nebojím. Jo.
- Myslel jsem si to o tobě. - Neohrožený, na rozdíl od vystrašeného,
což byl myslím asi Chris.
Stejně nejsem dobrý pasažér. Ale ne.
Taková rychlost se nedá naučit
a on ji předváděl od začátku.
Podívejme se na to. Nemůžu se dočkat.
- Profesore Greene, vítej na naší trati. - Jo.
Odkdy jsi neřídil s manuální převodovkou?
Asi čtyři roky.
No, aspoň to neděláš na hodně kamer
- a televizním publikem? - Ne.
Nebo na závodní dráze, kde jde skutečně o čas.
- Jedeme. Vpřed a nahoru je jednička. - Jo. - Jedeme.
Kolik jsi kdy jel nejrychleji?
- Zhruba 270 km/h - 270?!
- Kde? - To ti nemůžu říct.
- Na veřejné dálnici? - Ne.
Teď pojedeme do té malé zatáčky, která je celkem těžká
a celkem to tu klouže. Ucítíš to.
Ach!
- Byla to zábava. - Šlo to tak dobře.
Takže kdy ses začal projíždět?
- Naboural jsem Mini Cooper, když mi bylo asi 11. Nejsem si jistý... - 11?!
..komu to auto patřilo.
Nejsi si jistý, komu patřilo?!
Ó, to je rychlé. To je rychlé.
To bude přistávací světlo.
Pokračuj, pokračuj, pokračuj, pokračuj! Dobrá rychlost!
To je ten kluzký kousek. To je ten kluzký kousek.
Jakou rychlost zvládneš bez hodin? Doleva, doleva, doleva.
To je docela rychlé, možná tam vyjedeme ven.
Počkej, počkej, počkej, počkej, počkej.
Je to kluzké!
Jsi neohrožený.
- Takže pojedeš rychle? - Mm-hm.
S jednou věcí lidem nedokáži pomoct, a to aby se nebáli.
- A ty se zjevně nebojíš jet rychle, ne? - Né.
No, jasně se nebojí.
Víš, obvykle... obvykle když dostanou tolikrát hodiny,
lidé se...
- Né. - Jsi v pohodě jako okurka. - Musíš to prostě nechat být.
Rozhodně nejživější trénink, kterého jsem se zúčastnil.
Živý, jo, jo. Čas od času potřebuje vystrašit.
Jo, je to dobré. Člověk má pocit, že žije.
Dobrá, musím se zeptat na tvůj krk. Jo. Co na něm máš napsáno?
- Stojí tam: "Štístko". - Štístko? - Jo.
Je za tím nějaký příběh?
No, je. Mám spoustu poznámek pro sebe sama,
jako: "Míň starostí".
Měl bych si asi pořídit: "Jdi spát" někde na sobě,
to by byla užitečná rada
v určitých bodech víkendu.
Ale ne: "Štístko" je prostě, jako, víš,
věci jsou špatné, ale mohou být horší.
Ale jo, dva týdny poté, co jsem si pořídit tetování "Štístko",
mne bodli do krku.
- OK. - Takže záleží, jak se na to chceš dívat.
Protože moc lidí nepřežije zářez do krku,
kvůli veškeré mechanice. Ta lahev těsně minula tepnu.
A kdyby ji zasáhla, vykrvácel bych během čtyř minut.
Když mne dooperovali,
říkal jsem: "Jo, díky, že jste mi sešili to tetování."
A doktor se smál a říkal: "Ne, já děkuji vám."
A já na to: "Proč?" A on opověděl:
"Protože jsem věděl, kam co patří."
- Takové štěstí? - Jo, zase štěstí.
Měl jsem štěstí, že jsem to přežil.
A jo, od té doby do mne řežou
jenom doktoři a je to profesionální.
To je ideálnější, jo.
Ačkoliv to... nakonec pro mne nebylo dobré.
Měl jsem velké komplikace při operaci,
ale moji zdravotní historii nechcete, tohle je pořad o autech.
Jo.
- Měl jsi nějakou velkou havárii? - Ne, neměl.
Jeden pitomej řidič DHL...
Měl jsem...
Nechával jsem si dovézt dvě auta.
Byl to řidič DHL, byl před domem
asi deset minut, a důvod pro dovezení těch aut byl,
že jsme měli s pár lidmi vystoupení.
Ten chlápek tam seděl deset minut s nohou na brzdě.
Ale ta auta mají Eko režim, takže motory jsou vypnuté.
Takže jsem vylezl a říkám: "Kámo, jak dlouho bude trvat, než přijede to druhé auto?"
On říká: "Ó, jen pár minut, kámo."
"Než vyplním papíry,"
"bude to auto tady," a ukazoval na ty papíry
na vedlejší sedačce. Já říkám: "Skvělé, zaběhnu si do domu"
"a všechny přivedu." Takže jsem se vydal diagonálně před autem
zpátky na chodník. Velké bi-turbo.
Slyšel jsem jen: "Brrmmm-fffff!"
Udělal to, že jak se naklonil pro ty papíry,
sundal nohu z brzdy.
Zpanikařil, jak slyšel motor nastartovat, a místo aby dupnul
nohou na brzdu, dupnul na plyn.
Srazil mne... Jo, vážně štístko. Vrazil mi do zad.
Podařilo se mi se otočit, myslím, že díky mému skejtování
a poučení, jak padat.
Narazil mi do zad, mojí první reakcí bylo:
"Ruce na kapotu," a zvedl jsem se.
A podařilo se mi dostat vše kromě levé nohy z místa,
ve kterém mne přirazil mezi své auto a mé SLS.
Mé krásné SLS.
Vylezl ven a říká: "Omlouvám se, omlouvám se."
A nejhorší bylo, že jsem byl tak v šoku,
že když se omlouval a viděl jsem, že začíná plakat,
- říkám: "Proč *PÍP* brečiš?"
A pak najednou přišla bolest.
A pak jsem dostal plyn a kyslík od záchranky
a ta její zatracená posádka se se mnou chtěla vyfotit.
Já byl...
Má noha vypadá takhle.
Jsem napojený na dýchání, takže nejsem úplně v cajku, ne?
Takže říkám: "Jo, jasně, že se vyfotíme."
Takže na internetu koluje moje selfíčko se záchranáři v ambulanci,
s kyslíkovou maskou.
Dobře, podíváme se na tvé kolo, co myslíš?
Tak tedy jo. Jak to šlo o samotě, jaký máš pocit?
Víš co? Bylo to lepší?
Ale víš co? Nebudu se vymlouvat.
Dobrá!
Slyšeli jste to?
Podívejme se na to.
Profesor Green, vystartoval.
Přál bych si mít s sebou v autě mámu. Moc by se jí to líbilo.
Každopádně.
Tvrdě na brzdy do druhé zatáčky.
Podívejte na to, celkem agresivně pracuje s plynem,
používá celou šířku dráhy.
Jak mám sakra být profesionálním atletem jako Chris Hoy,
který má nervy ze železa a také zkušenosti ze závodění?
Začal jsi s výmluvami brzy, synu.
Myslím, že je to zatracená sestava.
Zase, velmi, velmi tvrdé brzdění do Hammerheadu.
Změna směru je dobrá.
Nechat jet auto zeširoka, nechat jet auto zeširoka.
Vypadá to, že trochu předčasně zkrátil trojku.
Jdeme na to, tady to můžeme zase osolit.
Ta zadní rovinka je kratší, než si člověk myslí.
Proč jedu na trojku?
Tady můžu zařadit čtyřku.
Co brzdová světla? Brzdová světla?
Žádná. Takže dobré bez ubrání.
- Jdeme na to. - Předposlední zatáčka, tady byla trochu tráva, že?
Teď poslední zatáčkou, Gambon.
- Ó! - Juchů!
Body za styl. Na konci to byly body za styl.
Rád bych řekl, že to bylo úmyslné, ale určitě nebylo, jo.
Jasně. Takže koho chceš porazit?
Shazia Mirzu.
- Ne, Tinieho Tempaha. - Chceš porazit Tinieho? - Chci porazit Tinieho.
No, myslím, že to vypadalo opravdu rychle.
Bylo to rozhodně zábavné.
A vypadalo to velmi sebejistě. OK, jdeme na to.
Profesore Greene, zajel jsi to za jednu minutu...
..40...
- ..šest...přesně. - OK.
To je slušné.
Při podobných podmínkách,
To beru. To beru.
Bylo to fantastické. Gratulujeme.
- V těch podmínkách to je... - V pohodě.
Dámy a pánové, profesor Green!
OK.
Nyní je čas vrátit se na Srí Lanku,
kde Chrisův tuk-tuk nějak přežil pád z hory
a bylo nám řečeno, abychom jeli na přechod nazvaný Adamův most.
Naše výzva - jet do Indie.
Jde o to, že Adamův most
18-kilometrová cesta, která nás zavede do Indie, byla docela vzdálená.
Vlastně jsme potřebovali zamířit 400 km nahoru ostrovem
na odlehlé severní pobřeží Srí Lanky.
Jsem si celkem jistý, že jsem četl o mostě
spojujícím Srí Lanku s Indií.
Víš co, příliš se bojíš.
Dojedeme k Adamově mostu.
Přejedeme Adamův most, díky moc, Adame,
a na oběd jsme v Indii. O co jde?
Ale zatímco jsem byl spokojen s naší maratonskou výzvou,
Chris, z nějakého důvodu, nebyl.
- Hej! - Hele, co je s tebou?
Byli jsme na cestě, kamaráde.
A bylo to kvůli tomu, že po Mattových kotrmelcích z hory
nebyl už můj tuk-tuk v nejlepší formě.
Popravdě řečeno, nebyl ve vůbec dobré formě.
- Jaké to je? - Z 98% rozbité, ale pořád jede.
Je šokující, že stále jede.
Ne díky tomu, co jsi mu udělal.
Já neudělal nic.
Shodil jsi ho z kopce.
Kdo měnil kolo na kraji srázu?
To, že jsem zastavil na špatném místě neznamená, že máš právo
shodit z něj mé auto.
V určitém okamžiku musíš přijmout nějakou vinu.
- Myslím, že jsi začal být trochu náladový. - Náladový?
- Trochu. - Jak s tebou mluvím, klesám,
- protože se hýbe sedačka, vidíš to? - Vypadá to nějak nestabilně.
Každopádně stále běží, což je testament
brilantnosti tuk-tuku.
A díky této brilantnosti,
jsme byli na dobré cestě k našemu cíli.
Do chvíle, kdy nás Matt opět prudce zastavil.
Zastav, zastav, zastav!
- Vypni motor, vypni motor. - Proč? - Vypni motor.
Podívej.
Nemůžu tomu uvěřit.
Pšt!
Uslyší tě.
Hej! Velké uši.
Nerad ti to kazím, ale nemyslím, že se blíží, Matte.
Proč ne? Tohle je sloní přechod, hele.
Snad je to takový jako na té značce tam, matka s mládětem.
Možná jsou to dva stejně velcí sloni a jeden je trochu dál.
Jo, to by mohla být pravda.
- Ale neblíží se, Matte. - Pšt!
- Chci vidět slona! - Vím, že ano, ale nemůžu ti pomoci,
protože nevykouzlím slona na převážně pláži.
Proč by tu byla značka sloní přechod,
- kdyby tu sloni nepřecházeli? - Nevím.
Nemůžu ti pomoci, je mi tě vážně líto,
ale musíme pokračovat. No tak.
Jsem velmi zklamaný.
Po Dumbovi nebo Nelly nebyla ani známka, a tak Matt neochotně souhlasil
abychom se vrátili na cestu.
Je mi líto tvého slona.
Chci, abys viděl slona.
Ale jsme tu kvůli řízení...
Myslím, že není moc šťastný.
Ale to nebyl ani můj tuk-tuk.
A kulhajíc za Mattem...
..tři dlouhé bolestné hodiny...
Ach!
..než jsme konečně dorazili k Mannaru...
Tamhle je sloní přechod.
To je kráva.
..startovnímu bodu našeho mostu do Indie.
Je naprosto zničený.
Vůle podvozku je natolik hrozná, že už nemusím používat
řidítka na zatáčení, můžu jen jedno zdvihnout
a druhou stranu nahoru a změní směr.
Za život jsem viděl hodně drsných aut, ale tohle patří k těm nejdrsnějším.
- Musíme se blížit, ne? - Už tam skoro jsme.
Určitě se k tomu mostu dostaneme -
jestli ho přejedeme, to je jiná otázka.
Konečně! Dorazili jsme na pobřeží...
- Jo! - Vypadá to trochu jako most.
..kde jsme brzy zjistili, že Adamův most
nebyl přesně tím, co jsme očekávali.
Tohle je Adamův most? Takže co máme dělat, plavat do Indie?
Měli jsme.
Kdysi spojujíc Srí Lanku s Indií pevninou,
byl nyní Adamův most řetězem drobných napůl potopených ostrovů,
protáhlých do moře.
Takže pokud mají naše tuk-tuky dojet do Indie, pak ano,
musely by se naučit plavat.
Po pročesání loděnic Mannaru po věcech, které by nás udržely na hladině
jsme druhý den ráno byli připravení na cestu.
A zatímco já jsem vybral pevnou spolehlivost starých ropných barelů,
Chris zabavil v místním plážovém klubu dva nafukovací hot dogy.
Říkám ti, prostě si nemyslím, že je to ten správný design.
Kolik nafukovacích ropných tankerů jsi viděl?
Kolik velkých lodí, výletních? Žádnou!
No, ale také něco málo vím o všem, Matte.
A ty žiješ v minulosti.
Tohle je budoucnost.
Mattův tuk-tuk vypadá, jako kdyby právě připnul dvě severokorejské
rakety na boky a dozadu dal motor.
To je jedno! Rakety se alespoň dají snadno vypustit.
OK. Teď nastartujeme motor.
To je to, o čem mluvím. Vidíte?
Jednoduché. V budoucnosti ale na druhou stranu...
Dobrá, jdeme na to tedy.
Takže nasadím pomůcky pro vztlak.
To znamená spustit naviják a zároveň pumpovat.
No tak!
- Geniální design. - Jistě!
Geniální design.
Konečně na hladině, nastal čas vyplout.
Indie nebo potupa!
Plovoucí tuk-tuk.
Kdo by si byl pomyslel? He? Tuk-tuk na otevřeném moři.
- Tohle je skvělé! - Nejsem skutečně námořní typ člověka.
Nemám rád oceán, mám rád bazény, protože v nich není nic,
co by vás pokousalo.
Takhle jsem se narodil. Můj táta měl lodě, můj nevlastní táta měl lodě.
Jsem z Nové Anglie. Tam má loď každý.
Nemůžu zaujmout správné postavení, a co je opravdu úžasné je,
že přední kolo skutečně působí jako přední kormidlo, takže ve skutečnosti
musíte řídit dvěma věcmi, což je naprosto šílené.
Mírně roztřesený start ale stranou,
neohrožený tuk-tuk opět dokázal svou všestrannost.
A sledujíc stopy ostrovů,
naším cílem byl devátý,
hranice s Indií.
Myslím, že tohle je první ostrov.
Myslím, že bys mohl mít pravdu.
Takhle se musel cítit Kryštof Kolumbus.
Hej, Chrisi, tady je ostrov číslo dvě, zabydlený.
Ale jak jsme nechávali souš dál za sebou...
Dobrá, pozor, nějaké vlny.
..oceán se brzy stal mnohem více oceánem.
Páni! Dáme si větší rozestup.
Vlny přes barely ucítíme.
- Kam jede? - Uf, uf, nepluj moc daleko na moře.
To je tak stabilní.
Zůstaň blízko pobřeží.
Kam jedeš?
To je v pořádku.
Nevím, proč jsem se mu snažil pomoci, opravdu nevím.
Velmi brzy měl Chris se svými hot dogy problémy.
Jsi v pořádku? Vypadá to, že se potápí.
Je v pořádku.
Přední blatník máš teď pod vodou.
Jo, vlastně si nejsem jistý, jestli je to v pořádku.
Natéká sem teď hodně vody.
Podle mne to v pořádku nevypadá.
Myslím, že jsem OK.
- Nevypadá to dobře! - Cože?
- Vezmeš mne, prosím? - Cože, chceš se ke mně nalodit?
Myslíš, že to zvládneš rychle?
Namočil jsi mi kalhoty!
Chris byl nucen opustit loď,
zbývala nám jediná.
Má loď, můj design, ropné barely. Říkal jsem mu to!
Co si myslíš, že se stalo?
Myslím, že se mé nafukovací boky
píchly o ostrou karoserii,
která se naostřila kvůli...
Kvůli tomu, že jsem ho shodil ze skály.
- Jo. - Ale nechtěl jsem ho strčit ze skály.
- Ne, samozřejmě, že ne. - Byla to nehoda.
Jo. Je mi to líto.
Dobrá, tak co myslíš?
Dáme mu požehnáníčko?
Ó, požehnání už dostal, jedeme pryč, vzhůru do Indie.
Myslel jsem, že jsi říkal, že víš trochu o spoustě věcí, ale tvá loď se potopila.
No, to samozřejmě nebyla jedna z nich, že?
Ale zatímco Chris stále truchlil nad ztrátou svého tuk-tuku,
potřebovali jsme se vrátit na správný kurs.
Myslím, že máme plout tamtudy.
Jak jsem se stal tvým kormidelníkem?
Ostrov číslo devět byl cílem.
A museli jsme ho dosáhnout.
Co je tamhleto - je to číslo pět?
- Myslím, že číslo čtyři. - Čtyři?! - Jo.
Bude nám to chvilku trvat, protože nevím,
jestli sis všiml, že neplujeme moc rychle.
Byli jsme teď v půli cesty a zbývalo nám pár hodin světla
a dlouhá, dlouhá plavba.
- Znáš to rčení uprostřed ničeho? - Jo. - Jsme tu.
Jsme doslova uprostřed ničeho.
Nevidím nic dalšího.
Osamotě v nekonečném oceánu hodiny běžely.
Ha-haar! Ha-haar, srdíčka!
Kdo by zvítězil v souboji slon - velký bílý žralok?
V souboji, kde?
V mělké vodě?
King Kong proti Godzille?
King Kong je opičák.
Godzilla je zatracený drak!
Godzilla není skutečná!
Top 10 zeleniny?
Oblíbená zelenina, číslo jedna je brokolice.
Moje máma ji dělá s česnekovým a olivovým olejem, je moc dobrá.
Zelené fazole, špenát.
Víš, co je legrační?
Nemůžu si vzpomenout na dobu, kdy jsme na téhle věci nebyli.
Ale stále jsme se plavili dál.
Na okruhu jsem v něm dal 64 km/h.
Byl jsme s ním vzhůru nohama.
A teď s ním pluju do Indie.
Nejdřív jsem byl skeptikem.
Ale musím říct,
mocný tuk-tuček si mne získal.
Změkl jsem do něj.
Přijel jsem na Srí Lanku, aby mi ukázala
univerzálnost tuk-tuku.
Vzal jsi mne přes půl světa, abych viděl tuk-tuk?
Abych viděl, proč je tahle nepředvídatelná tříkolka
mnohem větší než součet jejích součástí.
Jedná se o skvělou jednoduchost.
Myslel jsem si, že je směšné říkat mu městské auto...
Je to smrtonosná past!
..sporťák...
Ne, to není.
..nazývat ho dodávkou...
- Jako by se chtěl překlopit. - Kam? - Všude.
..říkat mu teréňák...
Harrisi, zabiju tě!
.. říkal jsem si nanejvýš všeuměl, ale mistr ničeho...
...ale...
..měl své výhry...
Máme to! ..a propadáky.
Nelze popřít, že je tuk-tuk odolný.
Ano!
Víte co, jakkoliv naše cesta skončí,
tenhle pokorný pracovní koník více než dokázal svou hodnotu.
A s téměř zapadnutým sluncem...
.. konečně pevnina.
- Tady je devítka! - Ano!
Víš co? Myslím, že to zvládneme.
Jdeme na to. Ok, blížíme se k Indii...
..v tuk-tuku.
- Indie! - Indie.
Dobře!
No tak! Dokázali jsme to.
A zatknou nás.
Zvládli jsme celou cestu.
Jak se máte? Je tohle Indie, ano?
- Tohle je Indie. - Tohle je Indie.
Dokázali jsme to. Plácneme si.
Dokázali jsme to. Jsme zatčeni?
- Ne, ne, nejste zatčeni. - Ó, dobře, to je skvělé!
- Dobrá, víš, co bude následovat? - Co?
Najdeme toho Adama.
Dokázali jsme to! Dokázali jsme to!
Dokonce i oceán neporazí tuk-tuk.
Ale počkej chvíli.
Jak to, že je tenhle tady? Nebyl na dně oceánu?
Jsou to přeživší, OK.
Potopí se a opět vyplavou.
Vidíš, potřebuješ jen pozitivní přístup,
a malou pomoc námořnictva Srí Lanky a indické pobřežní stráže.
- No hele, není krásná! - Jo, jo.
Víš, byl jsem skeptický,
ale brilantnost tuk-tuku mne dostala.
Tedy, není rychlý, není elegantní.
Není... Není spoustou věcí.
Ale hlavně, nevzdává se.
Máš pravdu, je to nejuniverzálnější auto na planetě,
kromě mého Fordu pick-upu. Dobře.
To je vše. Ne, mám ho rád, opravdu. OK.
To je vše, na co dnes večer máme čas. Děkuji moc za pozornost.
Uvidíme se příští týden. Dobrou noc.
Překlad TGTT 2019 http://topgear.sovicka.net